Справа № 700/957/25 
Провадження № 2/700/45/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі: 
головуючого судді Бесараб Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Павленка С.І.,
представника третьої особи – Лященко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Лисянка цивільну справу №700/957/25 провадження № 2/700/45/26 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Павленко Сергій Іванович, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 22.12.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Лисянського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 104. Від цього шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2013 року (справа №700/1461/13-ц) шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. На підставі рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 17 липня 2013 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання спільних дітей в розмірі 400 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Сини проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Коли старший син ОСОБА_5 підріс, батько підтримував з ним спілкування. Відповідач, а також його батьки, дідусь та бабуся спільних дітей, забирали ОСОБА_6 до себе, купували йому іграшки та речі. Молодшого – ОСОБА_7 – вони ігнорували, жодного разу до себе не запросили і ніколи нічого не дарували. Відповідач від самого народження сина ОСОБА_7 не бере участі у вихованні дитини, не провідує його, не цікавиться станом його здоров`я, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину, усім цим займається позивач. Позивач без допомоги відповідача несе відповідальність за створення для дитини належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку. Починаючи з народження дитини, позивач самостійно здійснює догляд за спільною дитиною до сьогоднішнього дня. Відповідач обов`язків з догляду за дитиною не виконує, у нього відсутні батьківські почуття, він залишив дитину повністю на опіку матері, не допомагав дбати про розвиток сина, не проявляв ініціативи у спілкуванні з дитиною. 08 травня 2024 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_8 , який наразі займається вихованням сина ОСОБА_7 . Позивач, як матір дитини, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав. З урахуванням вищенаведеного, просить позбавити батьківських прав  ОСОБА_2 відносно сина –  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судові витрати просить покласти на відповідача.
Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 03.10.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 29.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач в судовому засіданні пояснила суду, що на даний час вона перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, який турбується про її дітей від першого шлюбу, є для них фактично батьком. Що стосується участі відповідача у житті спільного сина ОСОБА_7 , то її немає зовсім. Так склалися між ними стосунки наприкінці їх шлюбу, що відповідач постійно з сім`єю не проживав, лише інколи навідувався. Перед остаточним розривом сімейних стосунків з ОСОБА_2 вона дізналася, що вагітна та повідомила про це свого чоловіка. На що він звинуватив її у подружній зраді та висловлював сумніви, що саме він батько майбутньої дитини. Після цього їх стосунки остаточно припинилися. До кінця вагітності, під час пологів та після народження сина ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_2 жодним чином не поцікавився про її стан та стан новонародженої дитини, хоч вона робила спроби для залучення його як батька, телефонувала, але він демонстрував байдужість, з пологового будинку її з немовлям не забрав та не відвідував. В подальшому відповідач, відвідуючи їх старшого сина ОСОБА_6 продовжував повністю ігнорувати ОСОБА_7 , який знав, що це і його батько. Так, ОСОБА_2 міг приїхати до них, але спілкувався лише зі старшим сином, забирав з собою лише ОСОБА_6 , навіть коли ОСОБА_7 просився до нього, відповідач відмовляв йому у спілкуванні. Звісно, це було травмуючим фактором для дитини, яка в силу свого малолітнього віку не розуміла такого ставлення до себе з боку батька. Так само поводилися і батьки чоловіка, які підтримували стосунки тільки зі старшим з онуків – ОСОБА_9 . Сьогодні ОСОБА_7 називає своїм батьком вітчима – ОСОБА_8 . Між ними склалися дуже теплі стосунки, по суті вітчим повністю замінив ОСОБА_7 рідного батька, який був у його житті лише на папері. Просить задовольнити позов. 
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Просив врахувати під час ухвалення судового рішення думку дитини – ОСОБА_4 . Звертав увагу суду на те, що ОСОБА_2 свідомо не виконує свої батьківські обов`язки та фактично відмовився від дитини. Поведінка відповідача свідчить про заперечення свого батьківства, оскільки він уникає контактів з дитиною. Крім цього, проявляючи батьківську турботу до старшого сина на очах у меншого, якого він уникає, завдає психологічної шкоди дитині. Позбавлення батьківських прав відповідача, який його демонстративно ігнорує і не визнає, забезпечить інтереси самої дитини.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини неявки, хоча повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.
Представник третьої особи без самостійних вимог: служби у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради Черкаської області у судовому засіданні вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 .
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона працює вчителем початкових класів у Лисянському ліцеї №2 та навчала ОСОБА_4 з 2019 по 2023 рік. За весь час навчання ОСОБА_7 в початковій школі, рідного (біологічного) батька, ОСОБА_2 , жодного разу не було в закладі освіти. Він не з`являвся на батьківських зборах, шкільних святах чи інших заходах, пов`язаних з дитиною. Хлопчика до школи приводили та забирали або його мама – ОСОБА_1 , або вітчим – ОСОБА_8 . Вітчима неодноразово бачили як на зборах, так і на шкільних святах. Він виявляв зацікавлення навчанням дитини, був уважний до успіхів та проблем ОСОБА_7 , а також приймав активну участь у його вихованні.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою ОСОБА_12 . Особисто бачила емоційний стан ОСОБА_7 під час вагітності – їй було важко, вона була пригнічена та психологічно виснажена. Після народження сина ОСОБА_7 перші місяці були дуже важкими для неї, особливо через моральний та психологічний тиск з боку біологічного батька, який жодного разу не приїхав подивитися на дитину, не допоміг у догляді, а також, як їй відомо від сусідів та знайомих, не хотів визнавати цю дитину своєю. Ніколи не могла збагнути, як батько дітей може більше цінувати і піклуватися про старшого сина ОСОБА_6 , а меншого сина ОСОБА_7 залишити поза увагою. Ця нерівність у ставленні спричиняє в ОСОБА_7 емоційну травму з боку біологічного батька, що безперечно впливає на його психологічний стан та розвиток. Натомість ОСОБА_1 сумлінно піклується про сина, забезпечує належні умови життя, розвитку та навчання.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що він є класним керівником ОСОБА_4 . У 2023 році ОСОБА_7 перейшов із Лисянського ліцею №2 до Лисянського ліцею №1. Протягом усього часу навчання він жодного разу не бачив рідного батька ОСОБА_7 – ОСОБА_2 . Останній жодного разу не з`являвся ні в школі, ні на батьківських зборах, ні на шкільних заходах. До школи завжди приходила мама – ОСОБА_1 , яка активно брала участь у вихованні сина та шкільному житті дитини. Крім того, сам ОСОБА_7 розповідав йому, що проживає з мамою та вітчимом, який піклується про нього, підтримує у побуті та навчанні.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивача ОСОБА_12 та добре знає обставини, що склалися в сім`ї її сестри. Розповіла, що коли сестра була вагітна сином ОСОБА_7 , його біологічний батько, ОСОБА_2 , фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Він не проявляв ані інтересу, ані турботи, ані підтримки щодо вагітної дружини та майбутньої дитини. Навпаки, вона була неодноразово свідком, як він морально принижував сестру, публічно заперечував батьківство, ображав її та переконував зробити аборт. Після народження сина ОСОБА_7 , відповідач з пологового будинку дружину з сином не забирав, не виявляв жодної ініціативи у вихованні дитини та взагалі не брав участі у його житті. Протягом усіх 12 років він не відвідав жодне шкільне свято, батьківські збори чи інші заходи. Натомість чоловік, з яким її сестра створила нову сім`ю, повністю взяв на себе обов`язки батька, він став для ОСОБА_7 справжньою опорою, а саме: виховує, підтримує, займається навчанням, спільно проводять дозвілля. Дитина щиро вважає його своїм татом.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомив, що він являється батьком позивача ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_4 . Зазначив, що від самого народження ОСОБА_7 та по теперішній час, його біологічний батько ОСОБА_2 не бере участі у вихованні внука. Коли його донька була вагітна, її чоловік залишив з маленькою дитиною на руках. Забирати з пологового будинку теж не захотів. Свідок особисто чув, як ОСОБА_16 під час вагітності дочки не раз казав їй, що то не його дитина, що він її не визнає та не буде визнавати. Він говорив це не лише доньці, а й знайомим у селищі. За всі роки він жодного разу не привітав дитину з днем народження, не привіз жодного подарунка. Внук ОСОБА_7 дуже через це хвилюється, йому було особливо боляче бачити, що біологічний батько спілкувався з його старшим братом, а на нього взагалі не звертав увагу. На його думку, така байдужість і відмова від участі в житті дитини, повністю суперечить поняттю «батько». Свідок повністю підтримує позов своєї дочки щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомив, що він є дядьком позивача ОСОБА_12 та йому добре відома ситуація, що стосується вагітності, пологів та подальшого життя і виховання дитини його племінниці. У жовтні 2012 року вона перебувала в Звенигородському пологовому відділенні, та через ускладнення з пологами, вона просила чоловіка приїхати до лікарні та підтримати її, однак він не погоджувався. Після народження дитини категорично відмовився приїхати до пологового будинку, щоб забрати дружину з дитиною. Відтак свідок разом з своєю сестрою та племінницею ОСОБА_14 забирали позивача з дитиною з пологового будинку, а також допомагав при необхідності.
Допитаний в судовому засіданні малолітній свідок ОСОБА_4 повідомив, що з батьком бачився рідко, лише коли той приїжджав забирати до себе старшого брата ОСОБА_6 . Біологічний батько для нього – це абсолютна чужа людина, яка ніколи не проявляла себе як батько, а також жодного разу не називав його своїм сином. На даний час взагалі не має бажання бачитися та спілкуватися з ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні повідомила, що вона є свекрухою позивача ОСОБА_12 . В її сина ОСОБА_19  склались теплі відносини з ОСОБА_7 , він називає його своїм татом. ОСОБА_2 бачила лише раз на випускному в старшого сина невістки – ОСОБА_20 . ОСОБА_7 фактично не знає та не сприймає ОСОБА_2 як свого батька.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що багато років проживає неподалік ОСОБА_1 . ОСОБА_22 знає її ще з того часу, коли ОСОБА_7 проживала з першим чоловіком ОСОБА_23 . Зазначає, що ще під час другої вагітності ОСОБА_24 залишилась сама, чоловік її не підтримував, не допомагав, а також їй відомо, що ОСОБА_25 не визнавав свого сина ОСОБА_7 . Після народження дитини – ситуація не змінилась, батько так і не цікавився своїм сином. ОСОБА_7 виховувала дітей сама, згодом у її житті з`явився чоловік, який взяв на себе обов`язки батька.
Практикуючий психолог ОСОБА_26 надала в судовому засіданні свій висновок щодо психологічного стану дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зокрема, вона зазначила, що ставлення ОСОБА_7 до біологічного батька – ОСОБА_2 – стійко дистанційоване, без ознак сформованого емоційного зв`язку та довіри. Обговорення теми біологічного батька та можливого втручання у життя дитини викликає помітне психоемоційне напруження, що може мати негативний вплив на психологічний комфорт дитини.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисянського районного управління юстиції у Черкаській області 23.10.2012. 
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2013 року (справа №700/1461/13-ц) шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. 
Згідно довідки виконавчого комітету Лисянської селищної ради Черкаської області від 10.09.2025 року № 1083 вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та з нею проживають: чоловік – ОСОБА_8 , діти – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_27 .
Відповідно до висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради затвердженого рішенням виконавчого комітету Лисянської селищної ради № 214 від 11.09.2025 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, вважається доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Комісією з захисту прав дитини служби у справах дітей враховано, що відповідач як батько в житті дитини участі не бере, вона його не знає та називає своїм батьком чоловіка матері –  ОСОБА_8 , який і займається його вихованням та утриманням.
Законодавством України передбачено можливість позбавлення батька/матері судом батьківських прав, якщо він/вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно зі ст.165 цього ж Кодексу право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
В п.16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Під час розгляду справи достовірно встановлено, що відповідач  ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків із виховання сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проявляє батьківської турботи, не цікавиться станом здоров`я та життям дитини, не турбується про його фізичний та духовний розвиток. 
Отже, судом встановлено, що відповідач, як батько, в житті дитини участі не бере. ОСОБА_4 біологічного батька  ОСОБА_2 фактично не знає та називає своїм батьком чоловіка матері – ОСОБА_8 , який і займається його вихованням та утриманням. Зазначені обставини встановлені на основі показань свідків та самої дитини – ОСОБА_3 .
Зазначені факти, суд розцінює як умисне ухилення відповідачем від виховання дитини та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. 
Згідно з ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141 СК України, випливає, що при вирішенні спору щодо позбавлення батьків батьківських прав, суд має враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом тільки в інтересах дитини.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком/матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
На засідання Комісії з питань захисту дитини 12.08.2025, що розглядала питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , запрошувалися обоє батьків, однак ОСОБА_2 на виклик не з`явився та у телефонній розмові повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, основним аргументом назвав те, що він не має заборгованості зі сплати аліментів, які він сплачує на обох дітей в сумі 3196 грн, тобто 1598 грн на одну дитину.
Суд відмічає, що з боку позивача не чинилися перешкоди для участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_7 . Навпаки, позивач всіляко намагалася залучити батька дитини до його виховання, однак всі спроби виявилися безрезультатними.
Слід також зазначити, що відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не направляв, участі в судовому розгляді не брав, клопотань чи заяв, де б він висловив свою позицію щодо позовних вимог чи спростував доводи позивача, не подавав. Така пасивна поведінка батька дитини ще раз доводить байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських прав та обов`язків, а також свідоме нехтування ними. 
Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, відповідач свідомо та систематично не виконує свої батьківські обов`язки, а тому є всі правові підстави для позбавлення його батьківських прав.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2025 року між адвокатом Павленком Сергієм Івановичем та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги.
Факт надання адвокатом послуг позивачу підтверджується договором про надання професійної правової допомоги від 02.07.2025, додатковою угодою до договору від 02.07.2025, ордером на надання правничої допомоги серії СА №1113387, квитанції №0.0.4562025076.1 від 29.09.2025, які підтверджують факт сплати позивачем адвокату обумовленої договором вартості правничої допомоги.
Дані докази, на переконання суду, є належними та допустимими щодо обґрунтування витрат, пов`язаних із наданням позивачу правничої допомоги, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 7000,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із платіжної інструкції №1.326657117.1 від 26.09.2025 року, позивачем за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн.
З огляду на вищевикладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1211,20 грн на відшкодування понесених позивачем судових витрат при зверненні з позовом до суду.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.143, 150, 164-166 СК України, ст.ст.3, 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 200, 206, 258, 259, 260-265, 269, 273, 354 ЦПК України, суд,- 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав – задовольнити.
Позбавити  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 )на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) та оплатою за надану правничу допомогу в сумі 7000,00 грн (сім тисяч гривень).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 30.04.2026.

Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: адвокат Павленко Сергій Іванович, РНОКПП: НОМЕР_4 , місцезнаходження: пр-т Шевченка, 11б м. Звенигородка Звенигородського району Черкаської області.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Представник відповідача: адвокат Савенко Руслан Васильович, РНОКПП: НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради Черкаської області, місцезнаходження: пл. Миру, 30 селище Лисянка Звенигородського району Черкаської області.

Суддя Наталія БЕСАРАБ