ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 р. 	Справа № 440/14833/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2026, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/14833/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за № 914220153315 від 09.10.2025 року щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 Фактичне місце проживання (довідка від 10.03.2025 року № 1603-5003626464 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи): АДРЕСА_2 з дня, що настає за днем смерті годувальника, з 10.12.2024, з призначеної їй пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до заяви №1865 від 24.03.2025 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2026 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 914220153315 від 09.10.2025 року щодо відмови ОСОБА_1 , в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника годувальника.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 11.12.2024.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2026 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення", Кодексу адміністративного судочинства України та на невідповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач вважає, що позивачка, звертаючись до відповідача з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, не надала документ про сумісне проживання та перебування на утриманні померлого годувальника.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про укладенню шлюбу від 12.08.1977. 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також перебував на пенсійному обліку та отримував пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
Згідно довідки №95020 від 27.01.2021 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Центра надання адміністративних послуг м. Слов`янськ за адресою: АДРЕСА_3 значилися зареєстрованими ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За даними довідки від 10.03.2025 №1603-5003626464 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була взята на облік як внутрішньо переміщена особа з місця проживання: АДРЕСА_3 за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_4 . 
Між тим, відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Муніципальним державним закладом Ленінського міського округу Московської області "Багатофункціональний центр надання державних і муніципальних послуг" 12.12.2024 серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер о 21 год 10 хв 10.12.2024, місце смерті - м. Видне, Московська область, Російська Федерація. 
24.03.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася через Полтавське ОУПФ із заявою №1865 про перехід на пенсію у разі втрати годувальника та доданими до неї документами. 
За принципом екстериторіальності розгляд заяви ОСОБА_1 здійснило Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №914220153315 від 31.03.2025 відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії в разі втрати годувальника на підставі заяви від 24.03.2025 №1865 у зв`язку з ненаданням заявницею документів, які засвідчують факт перебування на утриманні померлого годувальника (документ про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою).
Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №914220153315 від 31.03.2025 щодо відмови у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, позивач звернулася до суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.
Позивачка, не погодившись з рішенням суду першої інстанції звернулася до Другого апеляційного адміністративного суду, в якому просила рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
02.10.2025 року постановою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 року по справі № 440/5461/25 - скасовано та прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 914220153315 від 31.03.2025 щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 1865 від 24.03.2025 про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. 
На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2025 року по справі 440/5461/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянуто заяву від 24.03.2025 року № 1865.
Рішенням відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, житлових субсидій та пільг Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області від 09.10.2025 року № 914220153315 повторно відмовлено ОСОБА_1 у переведені з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки заявницею не надані документи, які засвідчують факт перебування на утриманні померлого годувальника (документ про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою).
Не погоджуючись з прийнятим рішенням від 09.10.2025 року № 914220153315 про відмову у переведенні на пенсію по втраті годувальника, позивач звернулась до суду із даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою надано належні та допустимі докази, які підтверджують її право на переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, а реєстрація чи фактичне проживання подружжя за різними адресами не спростовують факту перебування позивачки на утриманні померлого годувальника та не можуть бути підставою для відмови у призначенні такої пенсії.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV (в подальшому - Закон №1058-IV).
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Частиною 3 ст. 36 Закону №1058-IV передбачено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону №1058-IV, непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Пунктом 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1(далі - Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, зокрема, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника (п.п. 9).
Відповідно до п. 2.11. Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 (витяг з реєстру територіальної громади щодо реєстрації місця проживання), або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у розумінні статті 36 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі.
За документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідки про склад сім`ї, а також рішення суду (пункт 2.16 розділ II Порядку №22-1).
З наведених норм закону слідує, що право на пенсію по втраті годувальника мають члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування та Пенсійним органом має бути встановлений факт спорідненості при вирішенні питання про призначення пенсії з наданих заявником документів на підтвердження цього.
Судовим розглядом встановлено, що підставою для прийняття рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області № 914220153315 від 09.10.2025 року про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, стало ненадання позивачкою документів, які засвідчують факт перебування на утриманні померлого годувальника.
З матеріалів справи встановлено, що 12.08.1977 р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 12.08.1977 р. Позивачка взяла прізвище чоловіка — ОСОБА_3 .
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 12.12.2024 р.
Частинами другою, четвертою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Таким чином, у цьому випадку єдиною та достатньою умовою для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є факт перебування позивача в шлюбних відносинах з померлим, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (про одруження), копія якого наявна у матеріалах справи.
Підстави та вимоги для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника чітко визначено законодавством України, в тому числі Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який не містить вимог щодо наявності у заявника будь-якого страхового стажу, у зв`язку з чим жодних перешкод для поновлення вказаної пенсії позивачу судом не встановлено, оскільки на день із зверненням до відповідача із заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника позивач вже досяг пенсійного віку та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Суд апеляційної інстанції вважає, що надана до заяви копія свідоцтва про шлюб є документом, який дійсно засвідчує родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником. Отже, право позивача на призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника підтверджено належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 914220153315 від 09.10.2025 р. про відмову позивачці в призначенні пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону № 1058-IV прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно прийняв рішення щодо відмови позивачці в призначенні пенсії по втраті годувальника чоловіка, як наслідок, відповідач зобов`язаний перевести позивачку з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення в даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006; п. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, п. 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2026 по справі № 440/14833/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.В. Присяжнюк