Справа № 627/1238/24 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Бугаєнко І.В.,
при секретарі - В`юнник В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в с-щі Краснокутську Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_8, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій, просить встановити факт проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу н. п. Мала Локня Суджанського району Курської області російської федерації, у період часу з 01.01.2014 по 15.09.2024.
Заява мотивована тим, що заявник, з 2014 року спільно проживала з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без укладення шлюбу, за адресою заявника, де останній також був зареєстрований, а саме: по АДРЕСА_1 . Після введення воєнного стану на території України, чоловік заявника ОСОБА_6 був призваний на військову службу та служив у військовій частині НОМЕР_1 . Згодом, заявнику надійшло повідомлення про смерть № 3374 згідно з яким ОСОБА_6 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу н.п. Мала Локня Суджанського району Курської області російської федерації.
Представник заявника зазначає, що факт спільного проживання заявника та ОСОБА_6 підтверджується наступними відомостями: довідкою виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області: «На момент смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ». Тобто, вказаною довідкою підтверджується, що ОСОБА_6 та Заявник були зареєстровані та проживали за однією адресою; Актом старости Краснокутської селищної ради: «За адресою АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 , та протягом 10 років разом з нею проживав гр. ОСОБА_6 , 1975 р.н., разом вели спільне господарство, мали добрі відносини. ОСОБА_10 як громадянська дружина мала добрі відносини з сином ОСОБА_7 і допомагала йому у вихованні та фінансовому підтриманні»; Довіреністю ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_6 , на ім`я Заявника, якою її уповноважено на отримання допомоги від Краснокутської селищної ради на поховання та виготовлення пам`ятника загиблому ОСОБА_6 , постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 31.01.2018 у справі № 627/88/18, в якій зазначається, що 26.12.2017 року гр. ОСОБА_6 вчинив сімейну сварку зі своєю співмешканкою гр. ОСОБА_1 
10.12.2024 до суду надійшли пояснення представника заінтересованої особи Міністерства Оборони України в яких представник просив залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_8, військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в яких звертали увагу про наявний спір про право у даній справі. 
11.12.2024 до суду надійшли додаткові пояснення представника заявника, в яких останній зазначає, що мета звернення, а саме, що необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідне заявнику також і для подальшого представництва інтересів у органах державної влади та місцевого самоврядування загиблого. У зв`язку з тим, що заявник не має статусу члена сім`ї загиблого ОСОБА_6 , заявник не підпадає під дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не має право на пільги, встановлені цим законом, не має можливості звернутися за призначенням їй виплат відповідно до закону.
21.01.2025 ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області заяву ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_8, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишено без розгляду.
04.06.2025 Харківським апеляційним судом ухвалу Краснокутського районного суду Харківської області від 21 січня 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
24.09.2024 ухвалою судді Краснокутського районного суду Харківської області задоволено клопотання представника заявника, залучено до участі у справі заінтресованих осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Заявник та її представник у відкрите судове засідання не з`явилися, представник заявника надав до суду заяву в якій просить розгляд справи провести без участі заявника та її представника, вимоги викладені у заяві підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.
Представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений, в матеріалах справи міститься письмові пояснення, в яких міститься прохання проводити розгляд справи без участі представника Міністерства оборони України. 
Представник Військової частини НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи судом повідомлялися.
Заінтересована особа ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не з`явилася, про дату час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, крім того, будучи раніше присутньою у судових засіданнях зазначила, що заяву не визнає та пояснила суду, що протягом останніх трьох років перед мобілізацією ОСОБА_8 проживав разом із заявницею ОСОБА_9 . До цього періоду між ними виникали сварки та ОСОБА_10 його виганяла, через це ОСОБА_7 періодично мешкав у своєї сестри. Проте, останні три роки вони дійсно проживали разом як одна сім`я: вели спільне господарство та спільно обробляли городи. Окрім цього, ОСОБА_7 офіційно працевлаштувався та за власні кошти зробив ремонт у будинку ОСОБА_10. Похованням ОСОБА_6 займалися спільно заявниця та сестра померлого. 
Заінтересована особа ОСОБА_4 у відкрите судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні.
Заінтересована особа ОСОБА_5 у відкрите судове засідання не з`явилася, про дату час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини.
Відповідно до копії Акт старости Краснокутської селищної ради ОСОБА_11 , складеного в присутності сусідів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 та протягом 10 років разом з нею проживав гр. ОСОБА_6 , 1975 року народження, разом вели спільне господарство, мали добрі відносини. ОСОБА_10 як громадянська дружина мала добрі відносини з сином ОСОБА_7 і допомагала йому у вихованні та фінансовому підтриманні /Т.1, а.с.13 зворот/.
Як вбачається з копії довідка №21-01-09/923 від 11.10.2024 виданого старостою Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про те, що на момент смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а.с.13 зворот/.
В матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 , серії НОМЕР_2 , з якого вбачається, що місце її реєстрації зазначено за адресою: АДРЕСА_2 , а.с.12/.
Після введення воєнного стану на території України, ОСОБА_6 був призваний на військову службу та служив у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується копією довідки 2894/94 від 17.07.2024 та копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 18.06.2024 виданого на ім`я ОСОБА_6 / Т.1, а.с.19, 19-21/.
17.09.2024 на ім`я ОСОБА_3 надійшло повідомлення про смерть № 3374 в якому зазначено, що її син ОСОБА_6 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу н. п. Мала Локня Суджанського району Курської області російської федерації / Т.1, а.с.17/.
Як вбачається з копії витягу наказу № 2623 від 28.10.2024 командира військової частини НОМЕР_1 , Солдат ОСОБА_6 старший стрілець 4 аеромобільного відділення з аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону, загитнув ІНФОРМАЦІЯ_3 в районі н.п. Мала Локня Суджанського району Курської області російської федерації, внаслідок артилерійського обстрілу. Даним наказом визнано загибель (смерть внаслідок отриманих поранень) солдата ОСОБА_6 внаслідок дій з боку противника (збройних сил російської федерації) в зоні ведення бойових дій та пов`язана із захистом Батьківщини / Т.1, а.с.71-72/.
За змістом витягу із наказу № 308 від 28.10.2024 командира Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено документи для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку із загибеллю під час бойових дій під час захисту Батьківщини / Т.1, а.с.73-74/.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого Богодухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 / Т.1, а.с.17/.
19.09.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , своєю довіреністю від 19.09.2024 посвідченою старостою Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, яка зареєстрована в реєстрі №4-241, уповноважила ОСОБА_1 на отримання допомоги від Краснокутської селищної ради на поховання та виготовлення пам`ятника загиблому ОСОБА_6 , розписуватися за неї та виконувати всі інші дії пов`язані з даною довіреністю/а.с.16 зворот/. 
Крім того, в матеріалах справи мітяться копії експрес накладних «Нова пошта», з яких вбачається, що ОСОБА_1 , неодноразово робила відправлення, які були адресовані ОСОБА_6 / Т.1, а.с.14-15/. 
В матеріалах справи наявна копія постанови від 31.01.2018 у справі 627/88/18, з якої вбачається що 26.12.2017 року близько 11 год. 00 хв., гр. ОСОБА_6 вчинив сімейну сварку зі своєю співмешканкою гр. ОСОБА_1 , в ході якої ображав останню брутальною лайкою. Даною постановою ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності / Т.1, а.с.35/.
Судом також досліджено копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області від 03.02.2004, з якого вбачається, що 15.12.2000 шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_1 розірвано / Т.1, а.с.22/.
Згідно з відповіддю Богодухівського відділу державної актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області, у відділі відсутні актові записи про шлюб/розірвання шлюбу стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , в період з 01.01.2014 по 16.09.2024, тобто, судом встановлено, що заявниця в іншому зареєстрованому шлюбі не перебуває / Т.1, а.с.23 зворот/.
Крім того, Богодухівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління юстиції на виконання ухвали суду від 20.11.2024 повідомляє про відсутність актового запису про шлюб/розірвання шлюбу стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за період 01.01.2014 по 16.09.2024, тобто, судом встановлено, що ОСОБА_6 за вказаний період в зареєстрованому шлюбі не перебував / Т.1, а.с.64/.
Судом у відкритому судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які засвідчили перед судом таке.
Свідок ОСОБА_19 зазначила, що знайома із заявницею по справі ОСОБА_10 та ОСОБА_20 . З ОСОБА_10 знайома з дитинства, а з ОСОБА_7 - з 1998 року, коли він ще проживав разом із його першою дружиною на прізвище ОСОБА_21 . Свідок вказала, що проживає через два будинки від заявниці. З 2014 року заявниця почала проживати разом із ОСОБА_20 за адресою: АДРЕСА_1 . Певний час (близько пів року) з ними проживав навіть син ОСОБА_7 . Свідок зазначила, що у ОСОБА_10 та ОСОБА_7 було спільне господарство: кури, свині, город, який вони спільно обробляли. Деякий час вони жили в літній кухні, оскільки в будинку спільними зусиллями робили ремонт. Свідок вважала їх сім`єю, оскільки в розмовах із третіми особами їх називали чоловіком та дружиною. Як справжнє подружжя вони підтримували одне одного в складних життєвих ситуаціях. Влітку 2024 року ОСОБА_8 був мобілізований. Свідок зазначає, що декілька разів підвозила ОСОБА_10 в центр села до відділення «Нової пошти», звідки та відправляла ОСОБА_7 на фронт посилки з його особистими речами тощо. Також свідок зазначає, що саме ОСОБА_10 займалася похованням ОСОБА_22 , оскільки його тіло привезли до неї додому, звідки вона його і ховала.
Свідок ОСОБА_16 зазначила, що знайома із заявницею ОСОБА_10 та ОСОБА_20 з 1994 року. Їй відомо, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 проживали разом понад 10 років, аж до моменту його мобілізації. Також певний період часу (приблизно пів року) з ними проживав син ОСОБА_7 . Вони проживали як одна сім`я, і всі оточуючі вважали їх подружжям. Спільно за адресою: АДРЕСА_1 вони робили ремонти, міняли вікна, обробляли город та вели спільне домашнє господарство. Свідок вважала ОСОБА_10 та ОСОБА_7 єдиною родиною. Після того як ОСОБА_6 мобілізували, ОСОБА_10 постійно відправляла йому на фронт посилки. Після загибелі ОСОБА_7 саме ОСОБА_10 займалася організацією його поховання, яке здійснювалося з її будинку. Свідок наголосила, що за життя у ОСОБА_10 та ОСОБА_7 були стосунки як між чоловіком та дружиною, вони постійно проживали разом та підтримували одне одного під час хвороб та складних життєвих ситуацій.
Свідок ОСОБА_17 пояснила, що знає ОСОБА_1 з дитинства, оскільки вони є односельчанами та сусідами. ОСОБА_10 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , приблизно 20-25 років, де залишилася жити після смерті її батьків. Свідок також була знайома з ОСОБА_20 , який був цивільним чоловіком ОСОБА_10 . Їй відомо, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 почали проживати разом приблизно 12-15 років тому. Свідок підтверджує той факт, що вони дійсно проживали однією сім`єю за вищевказаною адресою. ОСОБА_7 зробив ремонт у будинку ОСОБА_10 , замінив вікна та купив побутову техніку, оскільки вони вели спільний побут як справжня родина. Певний період часу (близько пів року) разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_7 проживав і його син. У середині літа 2024 року ОСОБА_7 був мобілізований до лав Збройних Сил України. ОСОБА_10 постійно підтримувала його та відправляла йому на фронт необхідні речі й допомогу. Після того як ОСОБА_7 загинув, його тіло привезли додому до ОСОБА_10 . Організацією та проведенням його поховання займалася ОСОБА_10 .
Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що проживала із заявницею на одній вулиці в селі Козіївка. Їй відомо, що в будинку заявниці за адресою: АДРЕСА_1 , з 2014 року почав постійно проживати ОСОБА_8 , кожного ранку він вітався із свідком. Свідок зазначає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 проживали в незареєстрованому шлюбі з 2014 по 2024 рік. Вони вели спільне господарство, обробляли город, спільно робили ремонт у будинку заявниці, а також разом придбали генератор та інші предмети домашнього вжитку. У 2023 року в будинку разом з ними, близько пів року, також проживав син ОСОБА_7 . Свідок повністю підтверджує факт проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_7 як чоловіка та дружини з 2014 року. Улітку 2024 року ОСОБА_7 був мобілізований до лав Збройних Сил України. ОСОБА_10 постійно відправляла йому на фронт посилки, і свідок особисто неодноразово підвозила її до відділення пошти для їх відправки. Після загибелі ОСОБА_7 саме заявниця займалася організацією та проведенням його поховання.
Суд приймає в якості доказу по справі копії спільних фотографій ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , на яких відображено заявницю разом з чоловіком ОСОБА_6 /Т.1, а.с.208,211/.
Що стосується скріншотів із застосунку «Viber», суд ставиться до них критично та не бере до уваги, оскільки по ним не можливо ідентифікувати між ким саме відбувалися переписки: ані номерів мобільних телефонів авторів переписки, ані їх прізвищ /а.с.217-222/.
Крім того, з досліджених судом банківських виписок по рахунку заявниці ОСОБА_1 вбачається неодноразове зарахування на її рахунок певних сум, проте відмостей від кого саме були ці зарахування дані виписки не містять /Т.1, а.с.206-207,209,210/. 
Суд дійшов висновку, що, встановлення факту, про який ОСОБА_1 просить суд, у даному випадку має юридичне значення для отримання нею грошових сум, призначених до виплати в якості одноразової грошової допомоги, бо відповідно до ч. 1 ст. 16-1 Закону N 2011-XII, п.2 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 встановлено право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги жінки (чоловіка), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
З огляду на оцінку доказів у сукупності, суд приймає надані заявницею вищенаведені достовірні, належні та достатні докази, які підтверджують факт, що має юридичне значення для заявниці, а саме проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків із ОСОБА_6 .
Суд звертає увагу на те, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.
За зазначених вище обставин, суд доходить висновку, що ОСОБА_6 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу н.п. Мала Локня Суджанського району Курської області російської федерації, та ОСОБА_1 , місце реєстрації яких значиться за однією адресою: АДРЕСА_1 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки як подружжя у період з 01.01.2014 року по 15.09.2024.
Суд зазначає, що заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, зазначивши що заявлені вимоги не визнають, при цьому не надавши жодних пояснень та доказів на обґрунтування своїх заперечень, щодо наявності спору про право заінтересовані особи також не висловилися. При цьому, будучи раніше допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 навпаки підтвердила факт спільного проживання її сина ОСОБА_6 разом із заявницею ОСОБА_1 , та те що її син робив ремонти за свій кошт в будинку заявниці. .
Відтак, суд доходить висновку, що спір між заявницею та заінтересованими особами, які у свою чергу є членами сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 , відсутній, бо останні не заявляли про нього в рамках судового провадження, що взято до уваги судом.
Суд підкреслює, що між заявницею та Військовою частиною НОМЕР_1 не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки Військова частина не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
Крім того, 04.06.2025 Харківський апеляційний суд у своїй постанові зазначив, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України не може бути спору про право, оскільки ця заінтересована особа не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. 
Вказане узгоджується з позицією та висновком Верховного Суду, викладеними у постанові від 07 лютого 2024 року у справі N 519/339/23 (61-15687св23), який суд відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при прийнятті рішення.
У таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, чого судом в цій справі не встановлено.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, доходить наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
За приписами ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Так, за ч.1 ст.294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.
Згідно з ч.2 ст.294 ЦПК України, з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.
Відповідно до ч.4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
За змістом п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Згідно з п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
18 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду у справі 560/17953/21 відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі N 287/167/18-ц та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі N 290/289/22-ц, вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Також Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.
Отже, судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є суд цивільної юрисдикції.
Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.
За приписами п. 3 ст. 4 СК України кожна особа має право на проживання в сім`ї.
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки.
Нормами Сімейного кодексу України не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.
Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. № 2011-XII, дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.
Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " від 20.12.1991р. № 2011-XII, у випадках, зазначених у п. п. 1 - 3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч.4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-XII виходить, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Частиною 1 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників.
Частиною 6 та 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.
Абзацом 1 пункту 2 абзацом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі «Постанова») передбачено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.
У постанові Верховного Суду по справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) від 20 березня 2023 року, суд зазначив, що належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, чеки, квитанції, свідоцтва про право власності, заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
У постанові Верховного Суду по справі № 664/1206/19 (провадження № 61-6394св21) від 26 липня 2022 року, суд дійшов до висновку, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Верховний Суд у постанові по справі № 531/295/19 від 08 грудня 2021 року, суд дійшов висновку вказавши наступне: для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного членів сім`ї та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 01.01.2012р., доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо).
Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно зі статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За приписами частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У Постанові від 30.05.2024 року у справі № 990/49/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку про те, що (далі - по тексту) як обов`язок із доказування потрібно розуміти закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Враховуючи, що встановлення факту спільного проживання разом однією сім`єю, про який просить заявниця, породжує юридичні наслідки, його підтвердження необхідне для отримання нею як членом сім`ї загиблого військовослужбовця грошової допомоги, суд дійшов висновку про можливість задоволення вимоги в заяві ОСОБА_1 .
Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну "сімейне життя", вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі "Ельсхольц проти Німеччини" суд визначив, що "поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші "сімейні" de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом".
У справі "Джонстон проти Ірландії" (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у ст. 3 Сімейного кодексу України.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які заявниця посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.
Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 315, 318, 319 ЦПК України , суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_8, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу- задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу н. п. Мала Локня Суджанського району Курської області російської федерації, у період часу з 01.01.2014 по 15.09.2024.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .
Представник заявника: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 .
Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_8, адреса: АДРЕСА_8
Заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 .
Заінтересована особа: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_6 .
Заінтересована особа: ОСОБА_4 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_7 .
Заінтересована особа: ОСОБА_5 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_7 .

Суддя  Бугаєнко І. В.