ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ

справа № 691/1510/25 
провадження № 2/691/417/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Подороги Л.В., при секретарі Гергель М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку грошові кошти на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000000 грн. та 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 05.08.2011 слідчим в особливо важливих справах відділу прокуратури Черкаської області Кострицею Ю.М. винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно в.о. начальника СВ Городищенського РВУМВС України в Черкаській області Царінніка М.О. за фактом вимагання та одержання хабара від ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 05.08.2011 його було затримано та проведено особистий обшук, під час якого нічого не виявлено та не вилучено. 
Адвокатом Царінніка М.О. було написано неодноразові скарги на незаконні дії слідчого в особливо важливих справах відділу прокуратури Черкаської області Костриці Ю.М. щодо не вірної кваліфікації та застосування до ОСОБА_1 спеціального засобу - наручників та спричинення ударів в груди, проте в.о. прокурора Черкаської області ОСОБА_3 було винесено постанову про відмову у задоволенні заявленого клопотання від 08.08.2011. 
Згідно висновку експерта № 979 від 06.08.2011 тілесні ушкодження на тілі не виявлені проте маються скарги на біль серця, що в подальшому призвело до інфаркту міокарда, згідно виписки № 4567 із медичної карти стаціонарного хворого 12.08.2011-06.09.2011 третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги - кардіологічне відділення. 
Згідно висновку експертів № 49-к ОСОБА_1 має діагноз «Ішемічна хвороба серця, гострий інфаркт міокарду в ділянці задньої стінки». Зі встановленим діагнозом ОСОБА_1 потребує лікування в умовах інфарктного відділення. Лікування в умовах СІЗО не можливе.
Постановою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси відмовлено в поданні слідчого про обрання міри запобіжного заходу - взяття під варту відносно ОСОБА_1 , оскільки слідчому прокуратури необхідно ще провести ряд слідчих та процесуальних дій, взяття під варту є передчасним. Продовжено затримання до 10 діб.
15.08.2011 слідчим Кострицею ІЮ.М. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст.190 КК України та повторно винесено постанову про обрання запобіжного заходу - взяття від варту. Однак постановою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси у його задоволенні відмовлено.
15.08.2011 ОСОБА_1 звільнено із ІТТ та слідчим обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
16.08.2011 слідчим ОСОБА_4 проведено обшук по місцю проживання ОСОБА_1 та було завдано стрес його дружині ОСОБА_5 , предмети та документи, які здобуті злочинним шляхом, не виявлені та не вилучені.
17.08.2011 накладено арешт на все майно ОСОБА_1 .
23.08.2011 слідчим ОСОБА_4 винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 368 КК України. 
25.08.2011 слідчим обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
05.12.2011 слідчим Кострицею Ю.М. винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за фактом вимагання та одержання хабара від ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яку прийнято до свого провадження. 
06.12.2011 винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 368 КК України. 
07.09.2011 накладено арешт на мотоцикл ОСОБА_1 .
Вище вказані заходи призвели до того, що з 27.09.2011 до 06.10.2011 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Черкаському обласному кардіологічному центрі з діагнозом Стенокардія напруги, ФК ІІ(клінічно). Атеросклеротичний та післяінфарктний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ступеню. Гіпертензивне серце.
26.12.2011 не дивлячись на неодноразові клопотання про закриття кримінальної справи, заступником прокурора Черкаської області Козелецьким Я.В. затверджено обвинувальний висновок по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 368 КК України, який скеровано до суду.
27.10.2014 дії ОСОБА_1 перекваліфіковано з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України.
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2014 ОСОБА_1 виправдано за ч. 1 ст. 190 КК України та визнано його невинуватим за відсутністю в його діях складу злочину. Накладений арешт та міру запобіжного заходу скасовано.
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2015, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2014 скасовано, а справу направлено прокурору на додаткове розслідування.
29.09.2016 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 
29.12.2016 складено обвинувальний акт, який скеровано до Городищенського суду Черкаської області для розгляду по суті
18.12.2024 у судовому засіданні прокурор подав постанову про відмову від підтримання обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 КК України. 
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 КК України закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.
ОСОБА_1 з 05.08.2011 по 26.12.2024, тобто протягом 13 років 3 місяці 26 днів без законних на те підстав, перебував під слідством та судом, незаконно застосовувався запобіжний захід, незаконно затримувався, а відтак наявні правові підстави для відшкодування йому моральної шкоди. Виходячи з указаного часу, державою гарантовано мінімальний розмір відшкодування у сумі 1272709 грн.
Крім того, ОСОБА_1 впродовж указаного часу фізично та душевно страждав, зазнав психоемоційних перенапружень, що порушило звичайний спосіб життя. Вказана ситуація позначилася на його здоров`ї і, як наслідок, він мав інфаркт міокарда з неодноразовими перебуваннями на стаціонарних лікуваннях. Він втратив авторитет, у нього погіршились відносини з оточуючими, він повинен був виправдовуватись перед родичами, колегами, жителями міста, що принижувало його честь, гідність, та репутацію як законослухняного громадянина України, який більшу частину життя присвятив міліції та сприянню правопорядку, зменшенні злочинності на території Городищенського району. Він був змушений пристосовуватись до несприятливих умов життя, що призвело до пасивності, зниження настрою, пригніченості, невпевненість у собі, нестерпних додаткових душевних хвилювань. Указані обставини негативно вплинули на його дружину та неповнолітню доньку, а тому моральні страждання та моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в 2000000 грн., яку просить стягнути на свою користь.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Милаш Г.А. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Також зазначили, що протягом досудового слідства та судового розгляду в ОСОБА_1 змінилося три адвокати, з яких двоє померли, а один виїхав за межі України, тому надати докази витрат на правничу допомогу з даними адвокатами позивач не має змоги. Крім того позивач просив врахувати, що в нього слідчим були вилучені мотоцикл Ява та подарований батьками коштовний мобільний телефон Vertu, які на даний час знецінилися. 
Прокурор у судовому засіданні позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вимоги про стягнення моральної шкоди. Доводи позивача про нібито завдані йому органами досудового розслідування та прокуратури значні моральні страждання, порушення звичного способу життя, погіршення стану здоров`я та соціальних зв`язків ґрунтуються виключно на його власних припущеннях і не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Позивач не надав суду жодного медичного документа, який би встановлював причинно-наслідковий зв`язок між перебуванням під слідством та судом і вказаними позивачем захворюваннями, зокрема інфарктом міокарда чи іншими станами. Факт наявності захворювання сам по собі не свідчить про те, що воно виникло саме внаслідок дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, тим більше зважаючи на те, що інфаркт є поліетіологічним захворюванням і його виникнення залежить від низки особистих факторів (вік, стан здоров`я, спосіб життя, наявність супутніх хвороб, генетична схильність тощо). Будь-яких висновків лікарів або експертів щодо причинного зв`язку позивач не надав. Так само позивач не довів факту порушення «звичного способу життя», «втрати авторитету», погіршення репутації чи стосунків у сім`ї, оскільки такі твердження не підтверджені жодними об`єктивними доказами (письмовими документами, показаннями свідків, висновками психологів тощо). Самі по собі суб`єктивні відчуття переживань не можуть бути підставою для присудження моральної шкоди без підтвердження їхнього обсягу та реальності. Крім того, заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 2000000 грн. є завідомо необґрунтованим. Надмірне та невиправдане завищення розміру компенсації суперечить принципам розумності й справедливості. У разі наявності встановлення судом підстав для морального відшкодування ОСОБА_1 з Державного бюджету підлягають стягненню грошові кошти з розрахунку мінімальної заробітної плати на час постановлення судового рішення 8000 грн., за 160 місяців 21 день перебування під слідством і судом, з 05.08.2011 по 26.12.2024, у сумі 1285600 грн. 
Також при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розміру гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн., однак, заявлена сума є завищеною, а надані позивачем документи не відповідають критеріям належного підтвердження.
Представник Державної казначейської служби України у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Також подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, пояснивши, що позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів. Факт відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні стосовно позивача не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Для відшкодування моральної шкоди необхідна наявність певних передумов: встановлення незаконності дій органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду в ході розслідування кримінального провадження відносно особи, внаслідок яких останній спричинена моральна шкода. Сам лише факт перебування особи під слідством та судом протягом певного часу не надає їй право на відшкодування шкоди. Казначейство вважає, що настання зазначених обставин відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення не залежали від дій органів прокуратури. Крім того, розмір морального відшкодування вказаного позивачем є необґрунтовано завищеним, оскільки межі відшкодування моральної шкоди під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством і судом починаючи з часу пред`явлення обвинувачення та закінчуючи набранням виправдувальним вироком законної сили, виходячи з мінімальної заробітної плати, що діє на момент розгляду справи. При визначенні мінімального розміру моральної шкоди необхідно застосовувати величину мінімальної заробітної плати в розмірі 1600,00 грн. Та за їх обрахунком, мінімальний розмір моральної шкоди становить 257173,33 грн. У разі застосування судом мінімального розміру заробітної плати 8000,00 грн. мінімальний розмір моральної шкоди складатиме 1285866,67 грн., що менше від заявленої суми позовних вимог на 714133,33 грн. 

Заслухавши доводи сторін, врахувавши думку відповідача, який не з`явився у судове засідання, дослідивши матеріалами справи суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
З положень ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у ст. 56 Конституції України, ст. 1167, 1176 Цивільного кодексу України.
За змістом положень п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Відповідно до п. 1 ч. 1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
За змістом ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
За нормами ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
У випадку незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян громадянинові відшкодовується зокрема моральна шкода, ст. 3 вказаного Закону.
Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, як це передбачено ст. 4 вище вказаного Закону.
Вказана стаття також визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Отже у разі постановлення виправдувального вироку суду, особа, права якої було порушено внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного застосування запобіжного заходу, незалежно від вини посадових осіб органів, якими була завдана шкода, має право на відшкодування моральної шкоди.
Згідно зі ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018, справа № 686/23731/15, дійшла правового висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).
У п. 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.
Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.08.2020 у справі № 607/10144/18.

Судом установлено, що постановою слідчого в особливо важливих справах відділу прокуратури Черкаської області Кострицею Ю.М. від 05.08.2011 порушено кримінальну справу відносно в.о. начальника СВ Городищенського РВУМВС України в Черкаській області Царінніка М.О. за фактом вимагання та одержання хабара від ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 
Згідно протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 05.08.2011 та протоколу особисто обшуку затриманого або взятого під варту та огляду речей, що знаходяться при ньому від 05.08.2011, ОСОБА_1 затримано та проведено його обшук особистих речей. У ході обшуку у затриманого нічого не виявлено та не вилучено. 
Згідно висновку експерта № 979 від 06.08.2011, на час проведення судово-медичної експертизи ушкоджень на тілі ОСОБА_1 не виявлено. Скарги на болі серця.
Постановою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.11.2011 продовжено затримання ОСОБА_1 , підозрюваного за ч. 3 ст. 368 КК України, до 10 діб, до 15.08.2011.
15.08.2011 слідчим ОСОБА_4 винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст.190 КК України.
Постановою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2011 відмовлено в поданні слідчого в ОВС відділу прокуратури Черкаської області Костриці Ю.М. про взяття ОСОБА_1 під варту.
Постановою слідчого в ОВС відділу прокуратури Черкаської області Костриці Ю.М. від 15.08.2011, ОСОБА_1 звільнено із ІТТ Придніпровського РВ УМВС в Черкаській області, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання.
На підставі постанови судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.08.2011 та відповідно до протоколу обшуку від 17.08.2011, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_1 .
Постановою слідчого в ОВС відділу прокуратури Черкаської області Костриці Ю.М. від 17.08.2011 накладено арешт на все майно та цінності ОСОБА_1 .
23.08.2011 слідчим ОСОБА_4 винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 368 КК України. 25.08.2011 слідчим обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
05.12.2011 слідчим Кострицею Ю.М. винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за фактом вимагання та одержання хабара від ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України 06.12.2011 винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 , як обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 368 КК України. 
26.12.2011 заступником прокурора Черкаської області Козелецьким Я.В. затверджено обвинувальний висновок за обвинуваченням ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 368 КК України.
Постановою про зміну обвинувачення від 24.10.2014, дії ОСОБА_1 перекваліфіковано з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України.
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2014, ОСОБА_1 виправдано за ч. 1 ст. 190 КК України та визнано його невинним за відсутністю в його діях складу злочину. Накладений арешт та міру запобіжного заходу скасовано.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17.11.2015, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2014 скасовано, а справу направлено прокурору на додаткове розслідування.
29.09.2016 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 
Обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 КК України скеровано до Городищенського суду Черкаської області.
09.12.2024 начальником Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури Кам`янець Т.В. винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення, оскільки пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення не підтверджується належними, достатніми та допустимими доказами. 
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 КК України закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України. Скасовано арешт майна на мотоцикл Jawa-350, який зареєстрований за ОСОБА_1 . Вирішено питання речових доказів, у тому числі мобільні телефони Vertu і Nokia, які передано на зберігання власнику ОСОБА_1 , повернуто йому ж за належністю, шляхом звільнення від зобов`язань за зберігальною розпискою.
Зі змісту протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину від 05.08.2011 вбачається, що підозра обвинуваченому ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 368 КК України, була оголошена 05.08.2011. Тому саме з цієї дати слід рахувати початок строку кримінального переслідування останнього.
Остаточне рішення у справі - ухвала Городищенського суду Черкаської області постановлена 18.12.2024, яка вступила в законну силу 26.12.2024 та є датою закінчення обрахунку завданої моральної шкоди.
Таким чином, ОСОБА_1 перебував під слідством і судом:
з 05.08.2011 до 31.12.2011 – 4 місяці 27 днів,
з 01.01.2012 до 31.12.2023 – 144 місяці,
з 01.01.2024 до 26.12.2024 – 11 місяців 26 днів,
а всього 160 місяців та 23 дні.
На день постановлення судового рішення, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік», розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 01.01.2026 установлений у сумі 8647 грн.
Таким чином, розмір відшкодування позивачеві становить грн. (160х8647+(8647/30=288,23х23=6629,29)=1390149,29 грн.

Згідно виписки № 4567 із медичної картки стаціонарного хворого Третьої Черкаської міської лікарні швидкої допомоги, ОСОБА_1 у період з 12.08.2011 до 06.09.2011 перебував на стаціонарному лікуванні, діагноз ІХС, гострий не Q інфаркта міокарда в обл. ЗСЛШ від 10.08.2011. Гіпертонічна хвороба IIІ стадія 2 ступінь, ризик 4. СН ІІ А.
Разом із тим, позивачем не надано суду доказів (зокрема експертних висновків), які підтверджують причинний зв`язок між захворюванням ОСОБА_1 та перебуванням його під слідством і судом. 
Щодо неможливості користування ОСОБА_1 мотоциклом Jawa, то позивачем не надано суду доказів того, що він не міг користуватися іншим власним або вимушений був орендувати інший транспорт. При цьому, за кінцевим судовим рішенням у справі, даний мотоцикл був повернутий власнику.
Також як установлено в ухвалі суду від 18.12.2024, коштовний мобільний телефон Vertu, перебував у розпорядженні ОСОБА_1 за зберігальною розпискою, а тому доводи позивача в цій частині про неможливість ним користування є надуманими. 

Велика Палата Верховного Суду у п. 43 постанови від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц зробила висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. 
Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган – п. 44.
Казначейство та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові – п. 46.
Згідно з висновку викладеному у рішенні Конституційного Суду України № 12/ рп-2001 від 03.10.2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 16.09.2020.
Згідно п. 6.16. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 по справі № 910/23967/16 кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.
Відповідно до частини першої статті 170 ЦКУ держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом - п. 6.17. 
Також, постановою Касаційного цивільного суду від 07.09.2022 у справі № 711/4624/21 зроблено висновок, що судом зроблено помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення – п. 6.21. 
Відповідно до п. 23-1 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні (включаючи кошти, зараховані на єдиний рахунок). 
Наказом Казначейства від 08.07.2016 № 191 затверджено Порядок організації роботи Казначейства у процесі управління коштами єдиного казначейського рахунку (далі ЄКР), яким регламентовано здійснення операцій з коштами ЄКР, які обліковуються на рахунках Казначейства, з метою ефективного управління такими коштами та забезпечення здійснення витрат державного та місцевих бюджeтів, а також проведення інших операцій. передбачених законодавством.
Отже ЄКР призначений для обліку, консолідації коштів та здійснення розрахунків, натомість списання коштів здійснюється з відповідних рахунків, відкритих для певної мети, і лише після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень. 
Щорічно, згідно Законів України про Державний бюджет України на відповідний рік за програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» визначається відповідна сума видатків за вказаною програмою (додаток 3 до Закону).
На підставі викладено суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1390149 грн. 29 коп. моральної шкоди за час перебування під слідством і судом.

Щодо судових витрат.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати, у тому числі, на професійну правничу допомогу.
Позивач та його представник просять стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.
При цьому суд враховує, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно платіжної інструкції № 2.101570447.1, ОСОБА_1 сплатив за надання юридичних послуг адвокату Милаш Г.А. грошові кошти у сумі 8000 грн. 
Відповідач Черкаська обласна прокуратура вважає такі витрати завищеними.
При цьому суд враховує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12- І71гс19).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №211/3113/16-ц та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. 
Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 12.10.2022 у справі № 456/456/20, від 01.11.2022 у справі № 757/24445/21-ц.
При вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд враховує, що позовна заява складається з 18 сторінок, з яких 3 сторінки є переліком додатків до позовної заяви, зміст позовної заяви пов`язаний лише з одним простим математичним розрахунком, у справі захисником підготовлено 1 запит до суду про надання копій документів, під час підготовки позовної заяви захисник ознайомилася з 7 томами кримінального провадження щодо ОСОБА_1 , майже всі додатки до позовної заяви (крім копій особистих документів позивача) є матеріалами кримінального провадження, що були підготовлені працівником суду на адвокатський запит у кількості 154 арк., адвокат прийняла участь лише в 1 судовому засіданні, що тривало 1 год., юридична адреса адвоката зареєстрована у м. Городище, що не потребує додаткових витрат на переїзд за місцем розгляду справи.
Тобто захисник оцінила свою кількагодинну роботу вище ніж повноцінна робота судді першої інстанції протягом 2 повних робочих днів. 
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. є явно завищеними та не співмірними витратам фактично наданої правничої допомоги, а тому вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 5000 грн., оскільки саме така сума буде відповідати критерію розумності, справедливості та виконаної адвокатом роботи.
Разом із цим суд враховує, що позивачем з самого початку заявлена явно завищена сума витрат на правничу допомогу, з метою завищення відшкодування таких витрат у разі часткового задоволення позову (що адвокат не могла не передбачити так як являється професійним юристом і обізнана з судовою практикою), а тому відшкодування витрат на правничу допомогу слід розраховувати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, виходячи з визначеної судом співмірної суми 5000 грн.
Тому сума витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 5000*1390149/2000000=3475,37 грн. 
Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1390149 (один мільйон триста дев`яносто тисяч сто сорок дев`ять) грн. 29 коп. моральної шкоди за час перебування під слідством і судом та 3475 (три тисячі чотириста сімдесят п`ять) 37 коп. витрат на правничу допомогу.
В іншій частині позову – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення.

Суддя 	Л. В. Подорога