Справа № 443/261/26 Головуючий у 1 інстанції: Сливка С. І. 
Провадження № 33/811/526/26 Доповідач: Маліновська-Микич О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , захисника Ковташ Василя Даниловича, розглянувши апеляційну скаргу адвоката Ковташ В.Д. на постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 10 березня 2026 року, 

встановив:

постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 10 березня 2026 року,  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 665 (шістсот шістдесят п`ять ) гривень 60 копійок судового збору.
Відповідно до оскаржуваної постанови, 29 січня 2026 року о 19:07 год. в с.Соколівка по вул.Свободи, Львівського району Львівської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Citroen Jumpy», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка хода, нечітка вимова, зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу та проведення такого огляду у медичному закладі останній відмовився. Таким чином, ОСОБА_1 порушено вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
На зазначену постанову адвокат Ковташ В.Д. подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 10 березня 2026 року та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що доданими відеозаписами не зафіксовано факт складання адміністративних матеріалів інспектором, відеозаписи є обривистими та не відображають всіх подій від їх початку до логічного завершення.
Вважає, що ознаки алкогольного сп`яніння, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, у направленні на огляд водія до медичного закладу та у акті огляду різняться між собою. ОСОБА_1 погодився пройти запропонований поліцейським огляд. Поліцейський вимагав від ОСОБА_1 під диктовку написати в протоколі, що від проходження огляду відмовляється, а тому така дія інспектора є примусом та тиском на водія.
Крім того, матеріали справи не містять доказів порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, тобто доказів, які б підтверджували законність зупинки транспортного засобу, передбачені ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», а відтак і наявності підстав для вимоги поліцейськими щодо проходження огляду ОСОБА_1 та стан алкогольного сп`яніння. Таким чином вважає, наявні у матеріалах справи докази недопустимими.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Ковташ Василя Даниловича на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення підтверджується сукупністю доказів, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення Серія ЕПР1 №578688 від 29.01.2026;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів газоаналізатора «Drager Alkotest 6820», згідно якого ОСОБА_1 від огляду відмовився;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.01.2026, у якому зазначено заклад охорони здоров`я, куди скеровується ОСОБА_1 , наведені виявлені ознаки сп`яніння: різких запах алкоголю з порожнини рота водія. Від проходження огляду відмовився;
- рапортом інспектора СРПП ВПД №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 29.01.2026;

- відеозаписом події, який міститься на одному CD-диску, який підтверджує обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення Серія ЕПР1 №578688 від 29.01.2026.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
Доводи апелянта про те, що ознаки алкогольного сп`яніння, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка хода, нечітка вимова, зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці), у направленні на огляд водія до медичного закладу (різкий запах алкоголю з порожнини рота) та у акті огляду (різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, невиразна вимова) різняться між собою є нічим необґрунтованими, оскільки такі не різняться між собою, а лише у протоколі вказано більшу кількість таких ознак, які відповідають тим, що передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.20215 року за № 1452/735.
Вирішення питання щодо наявності чи відсутності вищевказаних ознак відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальновизнаними критеріями оцінки зовнішнього вигляду особи на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо написання ОСОБА_1 в протоколі про його відмову від проходження огляду під тиском поліцейських, оскільки як видно з дослідженого відеозапису події, працівник поліції дійсно вказує ОСОБА_2 , де розписуватись у протоколі та надиктовує йому про відмову від огляду, однак жодного примусу до написання того не прослідковується. Більше того ОСОБА_1 не висловлює жодних заперечень щодо написання ним у протоколі про його відмову від огляду.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення по даній справі.
На переконання апеляційного суду, фактичні обставини справи суддею першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена повністю.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, накладене на ОСОБА_1 підставно, з урахуванням вимог ст.ст. 33, 36 КУпАП та, відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, є безальтернативним.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, - 

постановив:

апеляційну скаргу адвоката Ковташ Василя Даниловича – залишити без задоволення.
Постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 10 березня 2026 року про притягнення, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА-МИКИЧ