ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 362/2137/26
Провадження № 2/362/3684/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
18 червня 2026 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Медведєва К.В.,
за участі секретаря Бацула Д.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
свідка ОСОБА_2 ,
свідка ОСОБА_3 ,
свідка ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою в якій просить визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . 
Вказуючи на те, що їй на праві користування належить квартира АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 278, виданого 02 грудня 1986 року головою Виконавчого комітету Васильківської міської ради народних депутатів Київської області на право займання житлового приміщення на підставі рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 227 від 02 грудня 1986 року.
Позивач посилається на те, що рішенням Васильківської міської ради Київської області № 571 від 25 вересня 2007 року, у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 , особистий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 переведено на ім`я ОСОБА_1 – онуки померлого. На даний час у вказаній квартирі, крім позивача також зареєстровані мати позивачки ОСОБА_8 , сестра позивачки ОСОБА_5 та племінниця позивачки ОСОБА_6 . Фактично в даній квартирі Відповідачі не проживають з 2014 року, оскільки виїхали та постійно проживають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, мають паспорти російської федерації та зареєстровані у місті Севастопіль АР Крим.
Позивачка зазначає, що відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, не беруть участі в утриманні житла, їхніх особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою не цікавляться. З боку позивачки не здійснюється жодних перешкод в користуванні житловим приміщенням. Реєстрація відповідачів в квартирі значно обмежує законні права Позивача. З моменту добровільної зміни відповідачами свого місця проживання вони не зверталися із заявою про зняття з реєстрації місця проживання, оскільки виїхали та постійно проживають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, а тому позивачка вимушена звертатися до суду.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити та позбавити її сестру та племінницю права на житло, оскільки вони з 2014 року проживають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим. 
Відповідачі ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , які належним чином повідомлялись про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження за місцем реєстрації, не скористались своїм правом подати відзив на позовну заяву, та в судове засідання не з`явились, тому, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві користування належить квартира АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 278, виданого 02 грудня 1986 року головою Виконавчого комітету Васильківської міської ради народних депутатів Київської області на право займання житлового приміщення на підставі рішення Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області № 227 від 02 грудня 1986 року.
Ордер видано на сім`ю з 6 чоловік: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01 травня 1998 року.
ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 24 червня 2015 року.
ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 25 лютого 2021 року.
Рішенням Васильківської міської ради Київської області № 571 від 25 вересня 2007 року, у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 , особистий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 переведено на ім`я ОСОБА_1 – онуки померлого.
Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 02 березня 2026 року № 187 виданою Відділом з питань реєстрації місця проживання та ведення реєстру громадян управління «ЦНАП» Васильківської міської ради Київської області в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мати позивачки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , сестра позивачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та племінниця позивачки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно довідки виданої депутатом Васильківської міської ради Мартиненко Ю.А. від 09 березня 2026 року, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з нею за даною адресою зареєстрована та проживає ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Також з нею за цією адресою зареєстровані, але фактично не проживають: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою позивачки та відповідачів, проживає на одному сходовому майданчику зі сторонами по справі в квартирі АДРЕСА_3 . Вказала, що в грудні 1986 року в квартиру АДРЕСА_1 заїхала сім`я з шести осіб: двоє дівчат, їхні мати, батько та бабуся з дідусем. Зараз в квартирі проживає позивачка ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_8 . ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виїхали приблизно 10 років тому, ще до коронавірусу. З того часу вона їх не бачила.
Свідок ОСОБА_2 , у судовому засіданні повідомила, що з позивачкою вони сусіди та перебувають у дуже гарних стосунках. ОСОБА_1 є кумою її дочки. З 1986 року проживають в одному будинку, ОСОБА_2 на 4 поверсі, а ОСОБА_1 на 8 поверсі в будинку АДРЕСА_4 . В 2014 році ОСОБА_5 сестра ОСОБА_1 вийшла заміж за військового з АР Крим і виїхала на постійне місце проживання разом з дочкою до АР Крим. Вказала, що один раз в 2015 році ОСОБА_5 разом з дочкою ОСОБА_6 приїздили у вищевказану квартиру, оскільки бачила їх разом.
Свідок ОСОБА_4 , проживає в квартирі АДРЕСА_5 , у судовому засіданні вказав, що зі сторонами по справі вони сусіди, перебували в сусідських відносинах з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Зазначив, що відповідачі не проживають давно в їхньому будинку та давно їх не бачив. У зв`язку із травмою він певний час не виходив з квартири та пересуватись почав в 2020 році, зараз кожен день виходить з квартири.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.
Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.
Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач на думку суду довів наданими актами.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, нагадав, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української PCP, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. 
Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).
Факт не проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у спірній квартирі підтверджується довідкою виданою депутатом Васильківської міської ради Мартиненко Ю.А. від 09 березня 2026 року, де вказано, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не проживають у вищевказаній квартирі, а також це підтверджується показами свідків наданими у судовому засіданні.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 понад встановлений законом термін - понад рік без поважних причин не проживають в спірній квартирі, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертались, обов`язок по сплаті комунальних послуг не несуть, перешкод в користуванні їм ніхто не чинив, із заявами про усунення перешкод у користуванні житлом до уповноважених осіб відповідачі також не звертались, в спростування вказаного відповідачами суду докази надано не було, відтак останні втратили право користуватися цим житлом, що дає підстави суду визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 2662 грн. 40 коп.
Керуючись статтями 6, 9, 71, 72, 150, 156 ЖК України, статтями 4, 11, 12, 19, 42, 80, 81, 89, 141, 200, 206, 247, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 18 червня 2026 року.

Суддя К.В. Медведєв