Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року Справа№200/5079/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання бездіяльності протиправною та скасування наказу,

встановив:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління ДПС у Донецькій області як відокремленого підрозділу ДПС України (далі – відповідач, ГУ ДПС у Донецькій області), в якому позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Донецькій області щодо неналежного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі № 200/2700/25 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення ГУ ДПС у Донецькій області або на іншій рівнозначній посаді, що дорівнює посаді начальника відділу;
- скасувати п. 2 наказу ГУ ДПС у Донецькій області від 30 червня 2025 року № 136-о.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.
01 серпня 2025 року суд постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті провадження у справі № 200/5079/25 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС).
11 вересня 2025 року Перший апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року – скасував, а справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.
29 жовтня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував у відповідача такі докази: наказ від 30 червня 2025 року № 136-о «Про виконання рішення суду» та всі документи, що слугували підставою для його прийняття, в тому числі в частині поновлення позивача на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення ГУ ДПС (поза штатом); всі інші докази, які слугували підставою для прийняття рішення, яке є предметом спору.
Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС).
29 травня 2026 року суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
29 травня 2026 року суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».
Указом Президента України від 27 квітня 2026 року № 342/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 28 квітня 2026 року № 4857-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 04 травня 2026 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на виконання рішення суду у справі № 200/2700/25 ГУ ДПС у Донецькій області видало наказ від 30 червня 2025 року № 136-о «Про виконання рішення суду», п. 1 якого визнаний таким, що скасований, наказ ГУ ДПС у Донецькій області від 11 грудня 2024 року № 705-о «Про звільнення ОСОБА_1 », а п. 2 – позивач поновлений на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення ГУ ДПС (поза штатом) з 23 грудня 2024 року.
Позивач наголошує на тому, що в рішенні суду у справі № 200/2700/25 не вказано, що він має бути поновлений на посаді поза штатом, такий статус не передбачений чинним трудовим законодавством, в тому числі Законом України «Про державну службу».
Вважаючи наказ ГУ ДПС у Донецькій області від 11 грудня 2024 року № 705-о в частині п. 2, зокрема, щодо поновлення на посаді з формулюванням «поза штатом»
Просив позов задовільнити.
Відповідач позов не визнав; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.
Зазначив, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року по справі № 200/2700/25 наказом ГУ ДПС від 30 червня 2025 року № 136-о «Про виконання рішення суду» ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення ГУ ДПС (поза штатом) з 23 грудня 2024 року.
ГУ ДПС у Донецькій області зазначало, що наказ № 136-о – це не акт про призначення на посаду, а акт, який відновлює трудовий договір, припинений наказом, що визнаний судом неправомірним та має всі обов`язкові реквізити, що мають бути відображені в акті про призначення на посаду відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу» (далі – Закон № 889), зазначені в наказі ГУ ДПС від 26 грудня 2022 року № 457-о «Про особовий склад» при переведенні ОСОБА_1 на посаду начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення.
Відповідач вказував, що поновлення на посаді – це відновлення трудового договору з працівником з усіма умовами, що діяли на дату звільнення, яке визнане судом протиправним в зв`язку з чим дія наказу ГУ ДПС у Донецькій області від 11 серпня 2023 року № 256-о «Про призупинення дії трудових договорів» продовжується після поновлення ОСОБА_1 на посаді.
Крім того, відповідач зауважив, що на дату звільнення, 20 грудня 2024 року, ОСОБА_1 вже не обіймав штатну посаду, тобто перебував «поза штатом», оскільки посада начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення була скорочена з дати введення в дію наказами ГУ ДПС у Донецькій області від 11 листопада 2024 року № 328 «Про зміни в організаційній структурі Головного управління ДПС у Донецькій області» та від 11 листопада 2024 року № 86-ф «Про введення в дію переліку змін до штатного розпису» змін до організаційної структури та штатного розпису ГУ ДПС – з 12 листопада 2024 року.
Таким чином, наказом № 136-о відновлені всі умови, які діяли на дату звільнення ОСОБА_1 .
Посилаючи на пп. 8 п. 4 Положення НАДС відповідач стверджував, що віднесення посади категорії «Б» або «В» за штат державного органу жодним чином не перешкоджає визначенню результатів службової діяльності державного службовця, який перебуває на такій посаді.
Відповідач вказує, що позивачу запропоновані посади на вибір в листах, надісланих на його електронну адресу, однак згоди на призначення на іншу посаду він не надав.
Просив відмовити в позові.
Позивач у відповіді на відзив вказував на безпідставність та недоведеність тверджень відповідача стосовно перебування позивача станом на день звільнення «поза штатом». 
Наголосив, що факт його перебування на дату звільнення на посаді начальника відділу супроводження судових спорів встановлений судом під час розгляду справи № 200/2700/25.
Крім того Перший апеляційний адміністративний суд в постанові від 30 жовтня 2025 року у справі № 200/2700/25 прямо зобов`язав поновити позивача на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування.
Відповідач в запереченнях на відповідь на відзив вказав про недобросовісну поведінку позивача, яка спрямована на формування штучного уявлення про порушення процедури.
Позивач надав пояснення, в яких вказав, що поновлення на роботі за рішенням суду передбачає повернення працівника на ту саму посаду, з якої його було незаконно звільнено, тобто роботодавець зобов`язаний поновити саме на ній, а якщо посада ліквідована, суд може зобов`язати роботодавця надати рівнозначну посаду.
Наголосив, що від відповідача не надходило жодних пропозицій щодо врегулювання спірного питання, а саме поновлення його на посаді «поза штатом», при цьому згоди на призначення (не поновлення, оскільки поновлення відбувається саме на ту посаду з якої працівник був звільнений) він не надавав.
Відповідач надав додаткові пояснення, в яких вказував, що застосування позначки «поза штатом» як необхідного заходу для негайного виконання рішення суду; позивач стосовно поняття «негайного виконання» видає власні міркування за нібито усталену судову практику, що не відповідає реальному правовому регулюванню та висновкам Верховного Суду.
Позивач наполягав на тому, що призначення (поновлення) на посаді «поза штатом» виходить за межі правового поля та не передбачене жодним нормативно-правовим актом; поняття словосполучення «позаштатний працівник» не визначено в законодавстві, а тому правового статусу позаштатних працівників не існує.
Відповідач в додаткових поясненнях вказував на безпідставність тверджень позивача про щодо незаконності його перебування на посаді або про необхідність повторного призначення, оскільки відновлення трудових прав позивача відбулося в силу закону, а не внаслідок прийняття роботодавцем нового управлінського рішення; наказ ГУ ДПС від 30 червня 2025 № 136-о та поновлення позивача на роботі має похідний, виключно виконавчий характер, оскільки був виданий виключно з метою реалізації рішення суду у справі № 200/2700/25, не встановлює нових трудових прав чи обов`язків, крім тих які є обов`язковими державних службовців. 
Відповідач зауважує, що зосередження уваги позивача на наказі ГУ ДПС від 30 червня 2025 року № 136-о «Про виконання рішення суду» є не більш ніж наміром виправдати своє небажання приступити до роботи та уникнення виконання таких обов`язків.
Позивач наполягав на тому, що відповідач спотворює обставини, які були предметом розгляду у справі № 200/2700/25.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
З 19 квітня 2000 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.
Відповідач – Головне управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ 44070187) у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень.
На підставі наказу ГУ ДПС у Донецькій області від 11 грудня 2024 року № 705-о «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку із скороченням чисельності працівників ГУ ДПС, що регламентовано п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», позивача як державного службовця звільнено з посади начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення ГУ ДПС у Донецькій області.
Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач оскаржив його в судовому порядку.
23 червня 2025 року Донецький окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі № 200/2700/25, яким позов задовольнив частково; визнав протиправним та скасував наказ ГУ ДПС у Донецькій області від 11 грудня 2024 року № 705-о «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку із скороченням чисельності працівників ГУ ДПС у Донецькій області, що регламентовано п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу»; поновив ОСОБА_1 на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Донецькій області або на іншій рівнозначній посаді, що дорівнює посаді начальника відділу; в іншій частині позовних вимог суд відмовив; рішення допущено до негайного виконання.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року у справа № 200/2700/25 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року скасовано в частині відмовлених позовних вимог, прийнято нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги в цій частині задоволено частково, а саме: стягнуто з ГУ ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 грудня 2024 року по 23 червня 2025 року у розмірі 85 001,61 грн; змінено абз. 3 резолютивної частини Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі № 200/2700/25 виклавши у наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Донецькій області або на іншій рівнозначній посаді, що дорівнює посаді начальника відділу, з 23 грудня 2024 року. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.»; в іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі № 200/2700/25 залишено без змін.
01 липня 2025 року на електронну пошту позивач отримав копію наказу ГУ ДПС у Донецькій області від 30 червня 2025 року№136-о «Про виконання рішення суду» (далі – Наказ № 136-о).
Цим наказом визнано таким, що скасований наказ ГУ ДПС від 11 грудня 2024 року №705-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення ГУ ДПС (поза штатом) з 23 грудня 2024 року.
Позивач вважає, що відповідач вдався до кадрових маніпуляцій, скасувавши наказ який вже було скасовано судом та поновивши його на не існуючій посаді, що є імітацією виконання судового рішення.
Як вказує позивач, продовжуючи імітування виконання судового рішення, листом від 01 липня 2025 року відповідач повідомив йому, що після спливу 14 календарних днів буде відновлена дія трудового договору призупиненого наказом ГУ ДПС у Донецькій області від 11 серпня 2023 року № 256-о «Про зупинення дії трудового договорів».
Позивач, зазначає, що дія наказу ГУ ДПС у Донецькій області від 11 серпня 2023 року №256-о «Про зупинення дії трудового договорів», в частині яка стосувалася саме його автоматично була скасована, у зв`язку зі звільненням та скороченням посади яку він обіймав.
02 липня 2025 року позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом у порядку закону «Про доступ до публічної інформації» про надання вмотивованої відповіді та інформації яку саме посаду я буду обіймати після відновлення дії трудового договору, з урахуванням того, що посада, на яку я поновлений, відсутня у штатному розписі управління правового забезпечення ГУ ДПС у Донецькій області.
ГУ ДПС у Донецькій області листом від 01 липня 2025 року № 797/6/05-99-11-02-13 повідомило позивачеві, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі № 200/2700/25 наказом ГУ ДПС у Донецькій області від 30 липня 2025 року № 136-0 «Про виконання рішення суду» позивача поновлено на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення ГУ ДПС у Донецькій області (поза штатом) з 23 грудня 2024 року. При цьому змінено істотні умови державної служби, а саме: визначено позивачу місця роботи за адресою: вул. Київська, 286, м. Бровари, Київська обл., 07400.
Відповідач вказав, що у разі незгоди на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби позивач маєте подати керівнику ГУ ДПС у Донецькій області заяву про звільнення на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону № 889 не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим повідомленням. У разі звільнення з державної служби за заявою позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону № 889 йому буде виплачена вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати відповідно до ч. 3 ст. 83 Закону № 889.
Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим повідомленням від позивача не надійде зазначеної заяви, позивач будете вважатись таким, що погодився на продовження проходження державної служби з врахуванням зазначених змін істотних умов державної служби.
Листами, що надіслані на електронну адресу позивача, від 31 жовтня 2025 року № 14436/6/05-99-11-02-13, від 05 листопада 2025 року № 14509/6/05-99-11-02-18, відповідач запропонував позивачеві обрати одну з посад державної служби категорії «Б» за наданим переліком.
Позивач листом від 05 грудня 2025 року у відповідь на лист від 31 жовтня 2025 року № 14436/6/05-99-11-02-13 повідомив ГУ ДПС у Донецькій області, що запропоновані посади не відповідають його освіті та професійним навичкам, а тому не є рівнозначними; призначення його на посаду «поза штатом», а не поновлення на не є виконанням судового рішення по справі № 200/2700/25; докази на відновлення посади шляхом внесення змін до штатного розпису відсутні, що свідчить про невжиття відповідачем, як роботодавцем, необхідних заходів для виконання рішення.
Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Висновки суду по суті позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі та сприятливі умови праці й на захист від безробіття.
Згідно ч. 1 ст. 28 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. У твердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
За змістом ч. 1, 2, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ст. 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Ч. 2 ст. 372 КАС передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Відповідно ч. 8 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Ст. 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Відповідно до сталої практики Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 26 травня 2021 року у справі № 127/1703/19 та інші) при вирішенні питання щодо належного виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. 
Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.
Таким чином, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
КЗпП не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного судового рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно зі ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному ст. 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.
Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим із моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.
Щодо правомірності поновлення на посаді «поза штатом» суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 8 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Згідно із усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 26 травня 2021 року у справі № 127/1703/19) належним виконанням рішення про поновлення на роботі є видання наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску поновленого працівника до виконання попередніх обов`язків.
Суд встановив, що Наказ № 136-о містить формулювання «поза штатом», яке не передбачене Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі – Закон № 889), КЗпП, жодним іншим нормативно-правовим актом у сфері трудових відносин або державної служби. Поняття «позаштатний державний службовець» чинним законодавством не визначено; відповідно, правового статусу позаштатного державного службовця не існує.
Посилання відповідача на пп. 8 п. 4 Положення НАДС про те, що перебування посади «за штатом» не перешкоджає визначенню результатів службової діяльності, суд відхиляє як таке, що стосується виключно процедури оцінювання, а не правового статусу посади та умов проходження державної служби.
Беручи до уваги, що рішенням у справі № 200/2700/25 суд зобов`язав відповідача поновити позивача на посаді начальника відділу або на рівнозначній посаді (без будь-якого застереження «поза штатом»), п. 2 Наказу № 136-о у частині формулювання «поза штатом» суперечить змісту судового рішення, яке підлягало виконанню, та не забезпечує позивачу реального доступу до виконання трудових обов`язків.
Щодо протиправності бездіяльності відповідача суд відзначає наступне.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, їх посадовими та службовими особами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Суд зауважує, що відповідач, видавши Наказ № 136-о, фактично не виконав судове рішення у справі № 200/2700/25 в частині поновлення на роботі, оскільки поновив позивача «поза штатом»; не вніс змін до штатного розпису з метою відновлення скороченої посади або пропонування рівнозначної посади, яка б відповідала кваліфікаційним вимогам позивача; не забезпечив позивачу фактичний допуск до виконання попередніх трудових обов`язків за місцем, визначеним умовами трудового договору, що існував до незаконного звільнення; запропоновані альтернативні посади, за твердженням позивача, не відповідають його освіті та професійним навичкам і не є рівнозначними; доказів протилежного відповідач суду не надав.
Таким чином, бездіяльність ГУ ДПС у Донецькій області щодо неналежного виконання рішення суду у справі № 200/2700/25 в частині поновлення позивача на роботі є протиправною.
З приводу аргументів відповідача про призупинення трудового договору з позивачем суд зазначає таке.
Суд відхиляє доводи відповідача про автоматичне поновлення дії наказу ГУ ДПС у Донецькій області від 11 серпня 2023 року № 256-о «Про зупинення дії трудових договорів» як підстави для ненадання позивачу можливості фактично приступити до роботи.
Рішення суду про поновлення на роботі є актом поновлення трудових правовідносин у тому стані, який існував до незаконного звільнення. Відповідно, після поновлення позивача на посаді всі умови, включно зі статусом трудового договору на момент незаконного звільнення, підлягають відновленню. Водночас суд звертає увагу, що посилання на «призупинення трудового договору» не може використовуватись відповідачем для ухилення від фактичного виконання судового рішення в частині допуску позивача до роботи на умовах, що існували до звільнення.
З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності ГУ ДПС у Донецькій області щодо неналежного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі № 200/2700/25 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення ГУ ДПС у Донецькій області або на іншій рівнозначній посаді, що дорівнює посаді начальника відділу, та скасування п. 2 наказу ГУ ДПС у Донецькій області від 30 червня 2025 року № 136-о.
Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС. Крім того, зважаючи на наявність такого, що набрало законної сили, рішення суду у справі № 200/2700/25 в контексті спірних правовідносин відсутня необхідність у застосуванні будь-яких інших додаткових способів захисту порушеного права позивача, крім скасування оскаржуваного наказу у відповідній частині.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 139 КАС судові витрати не підлягають розподілу.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187, місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправним і скасування наказу – задовольнити.
2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області, яка полягає у неналежному виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі № 200/2700/25 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення ГУ ДПС у Донецькій області або на іншій рівнозначній посаді, що дорівнює посаді начальника відділу.
3. Скасувати п. 2 наказу Головного управління ДПС у Донецькій області від 30 червня 2025 року № 136-о «Про виконання рішення суду».
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
6. Повне судове рішення складено 29 травня 2026 року. 

Суддя Т.О. Кравченко