ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/25171/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м.Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Акстор Плюс» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якій просить визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100257/2 від 26.06.2025 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/001855.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивач визначив його митну вартість за основним методом – ціною договору (контракту), вказавши її у декларації митної вартості, до якої підприємством було також додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі – МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів і картку відмови, застосувавши резервний метод визначення митної вартості (ст.64 МК України). Позивач не погоджується із зазначеними в рішенні про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством до митного оформлення та додатково на вимогу митного органу документи містять достатньо відомостей, які визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а наведені митним органом обставини не свідчать про наявність розбіжностей у поданих документах. На підставі наведеного вважає, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити повністю та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому посилається на те, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, у тому числі обрано метод визначення митної вартості товару. При цьому митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Вказує, що подані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх необхідних відомостей для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару; крім того, позивач не надав усі додатково витребувані відповідачем документи, що не дало митному органу можливості підтвердити заявлені складові митної вартості товарів. Зважаючи на викладене, вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100257/2 від 26.06.2025 року є правомірним і підстав для його скасування немає. Просить відмовити у задоволенні позову повністю, а у разі задоволення позову – зменшити заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу як завищений та неспівмірний зі складністю справи.
Ухвалою судді від 09.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Акстор Плюс» (місцезнаходження: вул.Садова, 1, смт.Рудне, Львівський р-н, Львівська обл., 79493; код ЄДРПОУ: 45130613) зареєстроване як юридична особа та здійснює зовнішньоекономічну діяльність.
02.05.2023 року між ТОВ «Акстор Плюс», як покупцем, та компанією STORM-GROUP Sp. z o.o. (Польща, м.Жешув, вул.Перемислова, 14), як продавцем, укладено зовнішньоекономічний контракт №2023/05/02 (далі – Контракт), за умовами якого продавець продає, а покупець купує товари в асортименті та за цінами, вказаними в інвойсах (проформах), які складаються на кожну партію товару.
До Контракту сторонами укладено доповнення (додаткові угоди), якими, зокрема, погоджено умови поставки на умовах DAP м.Львів, Україна (відповідно до Інкотермс-2020), відповідно до яких витрати на транспортування товару до місця призначення несе продавець та такі витрати включені у ціну товару.
На виконання умов Контракту 25.06.2025 року продавець виставив покупцю комерційний інвойс №AP2025/06-131 на загальну суму 37175,52 доларів США. Сторонами Контракту також складено пакувальний лист (Packing List) від 25.06.2025 року на партію товару – стяжні ремені вантажу (комплект ремінь, два гака та одна тріскачка) у кількості 20980 шт., виробництва Belauto, Китай. Поставка товару супроводжувалась міжнародною автотранспортною накладною (CMR) від 25.06.2025 року, експортною митною декларацією країни відправлення №25PL402010001U8JB7 від 25.06.2025 року, сертифікатом про походження товару №PL/MF/AR 0097900 від 25.06.2025 року, а також іншими товаросупровідними документами.
На підставі Контракту № 2023/05/02 від 02.05.2023 року та комерційного інвойсу №AP2025/06-131 від 25.06.2025 року, ТОВ «Акстор Плюс» ввезло на митну територію України товар, описаний у графі 31 митної декларації, а саме: «Готові вироби з текстильного матеріалу: Стяжний ремінь вантажу (комплект ремінь, два гака та одна тріскачка) – 20980 шт. Виробник: Belauto. Країна походження: CN».
З метою митного оформлення товару декларант позивача 26.06.2025 року подав до Львівської митниці електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ №25UA209230059853U6 (далі – МД), відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.
Умови поставки – DAP UA Львів (графа 20 декларації).
Митна вартість товару визначена позивачем за ціною контракту (основним методом) у розмірі 37175,52 доларів США (графа 22 декларації), що в перерахунку за курсом НБУ становило 1548806,51 грн.
Одночасно декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією № 25UA209230059853U6, в якості підстави для застосування основного методу визначення митної вартості, було надано документи, зазначені у графі 44 митної декларації, зокрема: пакувальний лист (б/н) від 25.06.2025 року, рахунок-фактуру (інвойс) №AP2025/06-131 від 25.06.2025 року, автотранспортну накладну (CMR) від 25.06.2025 року, сертифікат про походження товару №PL/MF/AR 0097900 від 25.06.2025 року, зовнішньоекономічний договір (контракт) №2023/05/02 від 02.05.2023 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 18.04.2024 року та №2 від 21.10.2024 року, копію митної декларації країни відправлення №25PL402010001U8JB7 від 25.06.2025 року, інші некласифіковані документи.
За результатами опрацювання поданих позивачем документів митний орган повідомив декларанта про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.
На вимогу митного органу декларантом додатково надано прайс-лист, рахунок-проформу та платіжну інструкцію в підтвердження здійснення оплати за товар.
26.06.2025 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100257/2, у графі 33 якого зазначено:
«В рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (далі – МКУ), за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне:
- відповідно до ч.3.4 контракту від 02.05.2023 №2023/05/02 продавець зобов`язується надати товар покупцю для відправки не пізніше, ніж через 45 днів після здійснення замовлення покупцем; замовлення до митного оформлення не подано, а із наданих до митного оформлення документів не вбачається, що таке замовлення існувало, оскільки відсутнє будь-яке посилання на нього;
- відповідно до вимог п.3.1 зовнішньоекономічного контракту від 02.05.2023 №2023/05/02 (зі змінами та доповненнями) визначено, що поставка товару здійснюється на умовах DAP м.Львів, Україна, що не підтверджується відповідними товаротранспортними документами; у жодному товаротранспортному документі (як то рахунок-фактура, CMR, митна декларація країни відправлення та інші) відсутня будь-яка інформація про умови поставки товару; враховуючи те, що у попередній редакції контракту визначено умови поставки FCA м.Жешув, Польща, у митного органу виникають обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявлених у митній декларації даних стосовно умов поставки;
- відповідно до вимог п.4.2 зовнішньоекономічного контракту визначено, що товар повинен відповідати вимогам до якості товару згідно з його призначенням, що вказано у технічній інформації, наданій Продавцем, і регулюється стандартами ISO; проте декларантом не надано жодного документу (технічної інформації), у якій наведена інформація про якість товару, що постачається;
- відповідно до вимог п.4.3 зовнішньоекономічного контракту визначено, що на кожну поставку Продавець повинен надати оригінали наступних документів, у тому числі сертифікат походження товару; проте даний документ декларантом не надано митному органу;
- відповідно до вимог п.5.1 зовнішньоекономічного контракту визначено, що Продавець продає Покупцю товар в асортименті і за цінами, вказаними в інвойсі (проформі); проте даний документ (проформу) декларантом не надано митному органу;
- у інвойсі від 25.06.2025 №AP2025/06-131 вказано «попередня оплата»; платіжних документів не подано; якщо рахунок сплачено, документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до положень частини другої ст.53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- митна декларація країни відправлення №25PL402010001U8JB7 не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару, та графа умови поставки не заповнена.
Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.
На вимогу митного органу декларантом надано додаткові документи: прайс-лист, проформу та платіжну інструкцію. Ціни у прайс-листі не відповідають дійсній вартості товарів згідно зі ст. VII ГАТТ, оскільки прайс-лист виданий за цим контрактом для одного покупця. Платіжна інструкція не може бути взята до уваги, оскільки такий документ є платіжною інструкцією, що не є документом, який засвідчує факт переведення коштів. Документів, які спростовують попередньо виявлені розбіжності, декларантом не надано.
Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МКУ).
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №25UA205050016632U5 від 01.05.2025 року, де вартість такого товару (Стяжний ремінь сплетений непросочений з синтетичних волокон з гаками на кінцях та стяжним механізмом, використовується для фіксації вантажу) становить 5,90 дол. США за кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось.».
На підставі вказаного рішення Львівською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2025/001855, якою повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів. Декларанту роз`яснено, що для забезпечення можливості митного оформлення необхідно подати нову митну декларацію з урахуванням рішення про коригування митної вартості від 26.06.2025 № UA209000/2025/100257/2.
Внаслідок прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів сума донарахованих митних платежів становить 863009,73 грн (за рахунок збільшення митної вартості товару з 1548806,51 грн до 1646381,32 грн з відповідним збільшенням ввізного мита та податку на додану вартість).
Вважаючи протиправними рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100257/2 від 26.06.2025 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/001855, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.
Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення – виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль – сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно ст.ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).
Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.5 ст.55 МК України).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість)) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з ч.ч.4, 5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, – це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, які передбачені ст.53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена в комерційному інвойсі №AP2025/06-131 від 25.06.2025 року на загальну суму 37175,52 доларів США. Вказана сума підтверджується також рахунком-проформою та платіжною інструкцією, наданою на вимогу митного органу.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією №25UA209230059853U6 документи, визначені ч.2 ст.53 МК України та зазначені у гр.44 митної декларації, а саме: пакувальний лист (б/н) від 25.06.2025 року, рахунок-фактуру (інвойс) №AP2025/06-131 від 25.06.2025 року, автотранспортну накладну (CMR) від 25.06.2025 року, сертифікат про походження товару №PL/MF/AR 0097900 від 25.06.2025 року, зовнішньоекономічний договір (контракт) №2023/05/02 від 02.05.2023 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору №1 від 18.04.2024 року та №2 від 21.10.2024 року, копію митної декларації країни відправлення №25PL402010001U8JB7 від 25.06.2025 року, інші некласифіковані документи.
Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Надаючи правову оцінку аргументам відповідача, суд виходить з наступного.
Стосовно посилань відповідача на те, що згідно з п.3.4 Контракту продавець зобов`язується надати товар покупцю для відправки не пізніше, ніж через 45 днів після здійснення замовлення покупцем, проте замовлення до митного оформлення не подано і з наданих до митного оформлення документів не вбачається існування такого замовлення.
Суд зазначає, що замовлення покупця за своєю правовою природою є комерційним документом, який спрямований на ініціювання поставки конкретної партії товару, та не є первинним документом, який містить у собі інформацію про митну вартість товару. У переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, наведеному у ч.2 ст.53 МК України, замовлення покупця не зазначено. Відсутність замовлення серед поданих до митного оформлення документів не може свідчити про неузгодженість сторонами Контракту істотних умов поставки конкретної партії товару, оскільки такі умови погоджуються сторонами шляхом виставлення продавцем рахунку-фактури (інвойсу) та (або) рахунку-проформи. Як випливає з матеріалів справи, на конкретну партію товару продавцем виставлено рахунок-фактуру (інвойс) №AP2025/06-131 від 25.06.2025 року на загальну суму 37175,52 доларів США, у якому конкретизовано асортимент, кількість та ціну товарів. Цей документ був наданий митному органу під час митного оформлення.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Аналогічна правова позиція щодо того, що документи, не зазначені у ч.2 ст.53 МК України (зокрема, замовлення на перевезення вантажу, специфікації тощо), не можуть бути обов`язковими для подання до митного оформлення та їх відсутність не може бути підставою для коригування митної вартості, висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 16.11.2018 року у справі №813/1012/17, у постанові від 14.06.2022 року у справі №809/257/17.
Стосовно посилань відповідача на те, що умови поставки DAP м.Львів, Україна, не підтверджуються відповідними товаротранспортними документами, а також на те, що у попередній редакції контракту визначено умови поставки FCA м.Жешув, Польща, у зв`язку з чим у митного органу виникають сумніви щодо достовірності заявлених у митній декларації даних стосовно умов поставки.
Суд встановив, що відповідно до п.3.1 Контракту №2023/05/02 від 02.05.2023 року з урахуванням доповнень до нього (зокрема, доповнення №1 від 18.04.2024 року та №2 від 21.10.2024 року) поставка товару здійснюється на умовах DAP м.Львів, Україна, відповідно до Інкотермс-2020. Зазначена умова поставки прямо відображена і в графі 20 поданої до митного оформлення митної декларації №25UA209230059853U6 від 26.06.2025 року.
Згідно з міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів Інкотермс, на умовах DAP (Delivered at Place – «поставка в місце призначення») продавець несе всі ризики та витрати, пов`язані з доставкою товару у визначене місце призначення, у тому числі витрати на транспортування. Тобто за умовами поставки DAP вартість транспортування включена у вартість товару, а отже, окремо подавати документи, що містять відомості про вартість перевезення, у відповідності до п.6 ч.2 ст.53 МК України, декларант не зобов`язаний.
Той факт, що у CMR, рахунку-фактурі чи в експортній митній декларації країни відправлення прямо не зазначена базисна умова поставки, сам по собі не може бути підставою для висновку про невідповідність задекларованих позивачем умов поставки реальним обставинам поставки. Базис поставки погоджується між сторонами зовнішньоекономічного контракту, а не визначається перевізником у CMR чи митним органом країни відправлення. У зв`язку з цим відсутність у CMR відмітки про базис поставки не свідчить про розбіжність у документах, які впливають на числові значення митної вартості.
Посилання відповідача на те, що у попередній редакції контракту умови поставки були іншими (FCA м.Жешув, Польща), є необґрунтованими, оскільки сторони Контракту погодили зміну умов поставки шляхом укладення відповідних доповнень до Контракту, копії яких були подані до митного оформлення (доповнення №1 від 18.04.2024 року та №2 від 21.10.2024 року).
Щодо посилань відповідача на ненадання декларантом технічної інформації про якість товару згідно зі стандартами ISO та сертифікату походження товару.
Суд зазначає, що технічна інформація про якість товару не входить до вичерпного переліку документів, які підтверджують митну вартість товару, наведеного у ч.2 ст.53 МК України, а також до переліку додаткових документів, передбачених ч.3 цієї ж статті. Якість товару та її відповідність стандартам ISO стосуються характеристик товару, а не його ціни, і не впливають на числові значення складових митної вартості.
Стосовно тверджень відповідача про ненадання сертифіката походження товару, то такі є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи (зокрема, карткою відмови №UA209230/2025/001855) підтверджується, що декларантом разом із митною декларацією подано сертифікат про походження товару №PL/MF/AR 0097900 від 25.06.2025 року. Отже, відповідне посилання митного органу спростовується наявними у справі доказами.
Крім того, у переліку документів, що підтверджують митну вартість товару, наведеному у ч.2 ст.53 МК України, сертифікат походження товару не зазначений як обов`язковий документ для цілей визначення митної вартості. Сертифікат походження впливає на можливість застосування преференцій, але не на ціну товару.
Стосовно посилань відповідача на те, що у інвойсі від 25.06.2025 №AP2025/06-131 вказано «попередня оплата», а платіжна інструкція, надана декларантом, не є документом, який засвідчує факт переведення коштів, а тому не може бути взята до уваги.
Суд зазначає, що згідно з п.4 ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (якщо рахунок сплачено).
З 01.04.2023 року набрав чинності Закон України «Про платіжні послуги», який запровадив новий стандарт платіжних документів – платіжну інструкцію (замість попереднього поняття «платіжне доручення»). Згідно з п.70 ч.1 ст.1 цього Закону, платіжна інструкція – розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції. Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №163, платіжна інструкція є платіжним документом, на підставі якого надавач платіжних послуг здійснює платіжну операцію.
За таких обставин, твердження митного органу про те, що платіжна інструкція не є документом, який підтверджує факт здійснення оплати, є таким, що не відповідає чинному законодавству України. Платіжна інструкція в іноземній валюті, надана декларантом, є належним банківським платіжним документом у розумінні п.4 ч.2 ст.53 МК України та підтверджує факт здійснення розрахунків між сторонами зовнішньоекономічного контракту.
Більше того, суд наголошує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Водночас умови, термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року по справі №803/3649/15.
Крім того, у постанові від 17.04.2018 року у справі № 815/329/17 Верховний Суд звернув увагу, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахуванням додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Отже, формальне посилання відповідача на нібито відсутність належних платіжних документів не може бути підставою для коригування митної вартості товару, заявленої позивачем за основним методом.
Стосовно посилань відповідача на те, що ціни у прайс-листі не відповідають дійсній вартості товарів згідно зі статтею VII ГАТТ, оскільки прайс-лист виданий за цим контрактом для одного покупця.
Суд зазначає, що прайс-лист не входить до переліку обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість товару, наведеного у ч.2 ст.53 МК України. Прайс-лист – це довідково-інформаційний документ, який віддзеркалює запропоновані продавцем ціни на товар, проте сама ціна, погоджена сторонами зовнішньоекономічного контракту, відображається у Контракті, рахунку-фактурі (інвойсі) та платіжних документах.
Прайс-лист, виданий продавцем для конкретного покупця, не позбавляє його доказової сили у частині підтвердження ціни саме за цим контрактом. Більше того, обмеження кола адресатів прайс-листа (виданий лише для одного покупця) є комерційною практикою, яка не суперечить чинному законодавству, та не може автоматично свідчити про невідповідність задекларованої митної вартості реальній.
Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 23.10.2020 року у справі №810/690/17, зазначивши, що прайс-листи є документами довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до їх змісту чи форми, у зв`язку з чим посилання митного органу на недоліки таких документів не можуть бути підставою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
Щодо доводів відповідача про те, що експортна митна декларація країни відправлення №25PL402010001U8JB7 не містить відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару, та що графа умов поставки в ній не заповнена.
Суд зазначає, що митна декларація країни відправлення є документом, який оформлюється на підставі вимог законодавства країни-експортера, і питання щодо її форми, реквізитів та відміток регулюються нормами національного законодавства Республіки Польща, а не України. У переліку документів, які підтверджують митну вартість, передбаченому ч.2 ст.53 МК України, експортна митна декларація країни відправлення взагалі не зазначена як обов`язковий документ.
Згідно з ч.3 ст.53 МК України, копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, який може бути запитаний митним органом виключно у разі наявності розбіжностей у документах, що подаються відповідно до ч.2 цієї статті.
При цьому суд зазначає, що подана до матеріалів справи копія експортної митної декларації країни відправлення №25PL402010001U8JB7 містить інформацію про відправника (STORM-GROUP Sp. z o.o.), одержувача (AKSTOR PLUS LLC), номер інвойсу (AP2025/06-131), а також дату прийняття (25.06.2025 року), що в сукупності дає змогу ідентифікувати товар та підтвердити факт його експорту.
Окрім того, суд звертає увагу, що вказані відповідачем у графі 33 оскаржуваного рішення обставини стосуються переважно формальних аспектів подання документів та не торкаються безпосередньо числових показників митної вартості. В оскаржуваному рішенні відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеного у митній декларації; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. З наведеного слідує, що висновки відповідача стосовно непідтвердження позивачем заявленої митної вартості зроблені на припущеннях.
Стосовно доводів відповідача про те, що ним проводилися консультації з декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не приймає до уваги, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оспорюваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій в усній формі взагалі.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 року у справі № 809/257/17.
Стосовно застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості (метод 2ґ, ст.64 МК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд (зокрема, у постанові від 02.06.2022 року у справі №460/2674/20), резервний метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, і це обґрунтування повинне бути підтвердженим у самому рішенні про коригування митної вартості. У такому рішенні митний орган зобов`язаний навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися для визначення митної вартості оцінюваних товарів.
Суд встановив, що джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала митна декларація №25UA205050016632U5 від 01.05.2025 року, де вартість товару (Стяжний ремінь сплетений непросочений з синтетичних волокон з гаками на кінцях та стяжним механізмом, використовується для фіксації вантажу) становить 5,90 дол. США за кг. При цьому в самому оскаржуваному рішенні відповідач прямо вказав, що «коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось».
Однак, відсутність такого коригування суперечить вимогам ст.64 МК України та правовим позиціям Верховного Суду, оскільки митний орган не вмотивував, чому раніше визначена митна вартість іншого товару (за іншою митною декларацією, з іншими умовами поставки та обсягом партії) є об`єктивно порівнянною із заявленою митною вартістю товару позивача. Разом з тим, оскаржуване рішення не містить інформації про те, чи за такими ж товаросупровідними документами поставлявся ідентичний товар, чи мали місце ідентичні умови поставки, чи однакові були обсяги партії, виробник, торговельна марка тощо.
Митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 року у справі №300/784/24.
Стосовно інших підстав, викладених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100257/2 від 26.06.2025 року, то такі є необґрунтованими, адже відповідачем не доведено їх вплив на задекларовану позивачем митну вартість товару.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 року у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100257/2 від 26.06.2025 року є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує його неоднозначне трактування, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/001855, суд зазначає, що картка відмови є похідною від рішення про коригування митної вартості, а тому за умови визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів картка відмови підлягає визнанню протиправною та скасуванню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2021 року у справі №820/3979/17.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч. 1 ст. 90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді сплати судового збору у сумі 15973,15 грн, наявні підстави для їх стягнення у відповідному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 9000,00 грн.
Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України, за приписами якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд встановив, що професійна правнича допомога у цій справі надавалася позивачу Адвокатським об`єднанням «ЛЮРЦ» на підставі Договору про надання правової допомоги №24/8 від 20.05.2024 року та Додаткової угоди №12 від 08.12.2025 року до цього договору.
Відповідно до п.3 Додаткової угоди №12 від 08.12.2025 року, орієнтовна вартість послуг за ведення справи у судових органах становить 10000,00 грн. Остаточна вартість наданих юридичних послуг визначається в Акті приймання-передачі наданих послуг, що складається Адвокатським об`єднанням та підписується сторонами після завершення надання послуг за звітний період або повного завершення справи. При визначенні остаточної вартості послуг сторони погоджуються, що розрахунок здійснюється виходячи з фактично витраченого Адвокатським об`єднанням часу на надання послуг за ціною у розмірі 2000,00 грн за одну годину роботи адвоката.
На виконання умов Договору та Додаткової угоди ТОВ «Акстор Плюс» та Адвокатським об`єднанням «ЛЮРЦ» складено Акт приймання-передачі наданих послуг від 30.01.2026 року із зазначенням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, витраченого часу та вартості. Згідно з вказаним Актом, остаточна сума судових витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у справі №380/25171/25, становить 9000,00 грн.
Львівська митниця у відзиві на позовну заяву подала клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.
Проаналізувавши розрахунок вартості наданих адвокатом послуг та беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених витрат, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в суді не є повністю співмірними по відношенню до складності справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а розмір заявлених витрат є дещо завищеним.
Так, предмет спору в цій справі стосується типового для адміністративної юрисдикції питання щодо визнання протиправним рішення митного органу про коригування митної вартості товарів та картки відмови, не містить значної кількості епізодів спірних правовідносин, має сталу та усталену судову практику Верховного Суду, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних; обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними.
Більше того, вказана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, що значно зменшує обсяг роботи представника позивача (відсутність потреби в участі у судових засіданнях).
За наведених обставин, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу та критеріїв реальності і розумності адвокатських витрат, суд приходить висновку, що заявлена представником позивача до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн є частково завищеною, а підставним є присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, що відповідає принципам пропорційності, справедливості та розумності.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 132, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100257/2 від 26.06.2025 року.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/001855, прийняту Львівською митницею.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшка, 1, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Акстор Плюс» (місцезнаходження: вул.Садова, буд.1, смт.Рудне, Львівський р-н, Львівська область, 79493; код ЄДРПОУ: 45130613) судовий збір у сумі 15973 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят три) гривні 15 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.