ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 р. 	Справа № 440/12488/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2025, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, м. Полтава, повний текст складено 24.11.25 по справі № 440/12488/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"  третя особа  Філія «Слобожанський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» 
про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі по тексту – ДП «Ліси України», третьої особи Філія «Слобожанський лісовий офіс» ДП «Ліси України» (далі по тексту – Філія ДП «Ліси України», третя особа), у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана Національної поліції, інваліда війни від 26.07.2025, поданої через Урядовий контактний центр (Гаряча Лінія Уряду) реєстраційний номер ФИ-19094222 з урахуванням, формального листа Філії “Слобожанський лісовий офіс” ДП “Ліси України” від 31.07.2025 № 1107/37-11-ВЛ;
- визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” щодо невжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним в скарзі ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана Національної поліції, інваліда війни від 26.07.2025, поданої через Урядовий контактний центр (Гаряча Лінія Уряду), реєстраційний номер ФИ-19094222 з урахуванням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;
- зобов`язати Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України”, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 як учасника бойових дій, ветерана Національної поліції, інваліда війни від 26.07.2025, поданої через Урядовий контактний центр (Гаряча Лінія Уряду), реєстраційний номер ФИ-19094222, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановленим судом та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про неналежний розгляд відповідачем звернення ОСОБА_1 (як особи з інвалідністю внаслідок війни) до ДП «Ліси України» №ФИ-19094222 від 26.07.2025 (далі - звернення), оскільки воно адресувалось особисто голові Наглядової ради ДП «Ліси України», проте, відповідь № 4934/3.3-2025 від 01.08.2025 надана іншою особою - виконавчим директором Філії ДП «Ліси України», що є порушенням вимог частини 2 статті 14 Закону України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі – Закон № 393/96-ВР).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 по справі №440/12488/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9А, код ЄДРПОУ 44768034), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Філія «Слобожанський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (36018, м. Полтава, вул. Гуалака-Артемовського, 22, код ЄДРПОУ 45483786), про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана війни, ветерана Національної поліції, особи з інвалідністю внаслідок війни від 26.07.2025, поданої через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-19094222.
Зобов`язано Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана війни, ветерана Національної поліції, особи з інвалідністю внаслідок війни від 26.07.2025, поданої через Урядовий контактний центр, реєстраційний № ФИ-19094222, та надати відповідь за результатом розгляду звернення.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
У задоволенні заяви про встановлення судового контролю відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 по справі № 440/12488/25 з урахуванням статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги наголосив, що внаслідок неналежного розгляду звернення позивача, відповідачем залишено поза увагою вимоги ОСОБА_1 про проведення детальної перевірки ОСОБА_2 на відповідність займаній посаді, критеріям та вимогам до професії пожежника, оскільки мова йде про професійність та належне виконання, своїх обов`язків від яких залежить життя та здоров`я людей, екологічна безпека та збереження лісів, різних видів тварин та рослин, занесених до Червоної книги України, що не було враховано судом першої інстанції та мало наслідком обрання неналежного способу захисту порушених прав ОСОБА_1 .
Зауважив, що текст рішення суду першої інстанції має сукупність характерних ознак, які свідчать про ймовірне використання автоматизованого програмного забезпечення, включно з інструментами штучного інтелекту або автогенерацією тексту при підготовці мотивувальної частини судового акта, що свідчить про відсутність належної індивідуальної мотивації судового рішення, передбаченої законом.
В іншій частині зміст апеляційної скарги дублює зміст позовної заяви.
Відповідач, також не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі № 440/12488/25 скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. В частині відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог рішення суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що ДП «Ліси України» не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, а відтак, покладання на відповідача обов`язків, передбачених для органів виконавчої влади спеціальним Указом Президента України від 07.02.2008 № 109/2008 «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» (далі – Указ № 109/2008), є розширювальним тлумаченням законодавства, що є неприпустимим.
Зауважив, що відповідачем не було допущено безпідставну передачу розгляду звернення позивача іншим органам, оскільки скарга була передана не «іншому органу», а саме тому структурному підрозділу – Філії ДП «Ліси України», у безпосередньому підпорядкуванні якого знаходиться питання.
Переконував, що Наглядова рада є органом управління, що займається стратегічними питаннями, зокрема здійснює захист прав власника, контролює та регулює діяльність генерального директора, а до її компетенції не належить розгляд трудових спорів, перевірка кваліфікації пожежників на місцях чи вирішення оперативних кадрових питань філій, а тому висновок суду щодо наявного обов`язку розгляду скарги позивача «першим керівником» (Головою Наглядової ради) є помилковим.
Наголосив, що питання, порушене у зверненні позивача про відповідність займаній посаді пожежника ОСОБА_2 у Філії ДП «Ліси України», відноситься до операційної діяльності та кадрової політики конкретного відокремленого підрозділу, при цьому, відповідно до Положення про філію, саме директор філії є керівником, уповноваженим приймати та звільняти працівників філії, контролювати їх кваліфікацію та дотримання трудової дисципліни, що свідчить про належний розгляд звернення керівником Філії ДП «Ліси України».
Зауважив, що доказів того, яким чином перебування ОСОБА_2 на посаді пожежника порушує особисті права та свободи позивача до суду не надано, що свідчить про формальний характер звернення до суду з цим позовом, спрямований на примус державного підприємства до зайвих бюрократичних дій.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі № 440/12488/25 — відмовити повністю.
В обґрунтування відзиву зазначив, що твердження позивача про застосування судом першої інстанції інструментів штучного інтелекту при складенні тексту рішення є виключно суб`єктивним оціночним судженням ОСОБА_1 , яке не має жодного доказового підтвердження.
Переконував, що намагання позивача дискредитувати судове рішення через його стилістику є проявом неповаги до суду та спробою відволікти увагу суду апеляційної інстанції від відсутності реальних правових аргументів по суті спору.
Наголосив, що позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження своїх звинувачень щодо некомпетентності або корупційних дій працівника Філії ДП «Ліси України», при цьому, проігнорував ухвалу суду першої інстанції про витребування доказів від 01.10.2025.
Наполягав, що питання відповідності працівника займаній посаді, його кваліфікації та притягнення до дисциплінарної відповідальності є виключною компетенцією роботодавця, в даному випадку – Філії ДП «Ліси України»), а тому суд не може підміняти собою роботодавця та зобов`язувати звільняти працівників або проводити перевірки на підставі голослівних звинувачень, не підкріплених документально.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач просив апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - залишити без задоволення. Ухвалити рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
В обґрунтування відзиву наголосив, що приписи частини 2 статті 14 Закону № 393/96-ВР були грубо порушені та проігноровані відповідачем під час розгляду звернення позивача від 26.07.2025, поданого через Урядовий контактний центр (Гаряча Лінія Уряду) реєстраційний номер ФИ-19094227, що підтверджено незаконною відповіддю від 29.07.2025 № 10-29/4175-25 за підписом першого заступника голови Бучко В. А.
Вважав, що доводи відповідача про зловживання правами позивачем, носять оціночний, а не правовий характер і не можуть бути підставою для скасування рішення.
В іншій частині зміст відзиву дублює зміст позовної заяви та апеляційної скарги позивача.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є особою з інвалідністю другої групи внаслідок війни, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Управлінням соціального захисту населення Подільської районної у м. Полтаві ради 01.03.2019, посвідченням учасника бойових дій-ветерана війни серії НОМЕР_3 , виданим Управлінням МВС України в Полтавській області, посвідченням ветерана Національної поліції серії НОМЕР_4 від 29.03.2019, виданим Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області.
26.07.2025 позивач через веб портал "Урядовий контактний центр" звернувся із скаргою ФИ-19094222 до Державного агентства лісових ресурсів України, а саме, особисто до голови Наглядової ради ДП «Ліси України», зі зверненням наступного змісту:
«СКАРГА. Керуючись ст. 40 Конституції України направляю Вам листа та повідомляю, що за інформацією ОСОБА_2 , займаючи посаду «Пожежника» Філії «Полтавське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - не відповідає займаній посаді, а займає її завдяки завуальованої Корупції за відкати та хабарі. Так за інформацією, ОСОБА_2 не має належних знань, ряду нормативно-правових актів на відповідність посаді пожежника, не володіє необхідними навичками необхідні для гасіння лісових пожеж, а також не має належної фізичної підготовки, витривалості та не вміє, належним чином користуватися спеціальним обладнанням, не має необхідної обізнаності з правилами пожежної безпеки в лісах та не вміє, ефективно запобігати пожежам, адже влаштувався за ОСОБА_3 . Так за інформацією, «Мазаний Пожежник» ОСОБА_2 не має відмінного стану здоров`я, високої витривалості та фізичної сили для виконання робіт, пов`язаних з гасінням пожеж, зокрема у важкодоступних місцях. Так, «Мазаний Пожежник» ОСОБА_2 не володіє технікою гасіння лісових пожеж, не знає всіх правил пожежної безпеки в лісах, не вміє професійно користуватися рятувальним обладнанням, таким як пожежні машини, мотопомпи, лопати, сокири, ранцеві вогнегасники тощо, не має навичок роботи на висоті (при гасінні пожеж на деревах), не вміє належним чином надавати першу домедичну допомогу, не орієнтується в дотриманні правил техніки безпеки при роботі, так як не вивчив їх у повному обсязі, не маючи відповідальності, дисциплінованості, уважності, здатності працювати в команді, стресостійкісті, адже не проходив ряд тестів, комісійних співбесід, не здавав всю нормативно-правову базу, необхідну для професійного виконання, своїх обов`язків. У зв`язку з викладеним, вимагаю провести детальну перевірку по вказаним фактам та додатково перевірити «Мазаного Пожежника» ОСОБА_2 на відповідність займаній посаді та на відповідність вищевказаним критеріям та вимогам «Домашнього Пожежника ОСОБА_2 », адже мова йде про професійність та належне виконання, своїх обов`язків від яких залежить життя та здоров`я Людей, екологічна безпека та збереження Лісів, різних видів тварин та рослин, занесених до Червоної книги України. Наголошую, що мій Дід був лісником та сумлінно виконував свою роботу. ОСОБА_1 »
До скарги позивач долучив документи (електронні файли за наступною назвою) через веб портал "Урядовий контактний центр": «Вирок Денисенко.pdf, Денисенко телефон.pdf, Посвідчення Інвалід війни, УБД, Ветеран.pdf».
Скарга позивача була надіслана від Державного агентства лісових ресурсів України листом № 10-29/4175-25 від 29.07.2025 до ДП «Ліси України», оскільки відповідно до статті 7 Закону № 393/96-ВР розгляд даної скарги не віднесено до повноважень Державного агентства лісових ресурсів України, а відповідь зобов`язане надати ДП «Ліси України».
ДП «Ліси України» проінформувало листом №4934/3.3-2025 від 01.08.2025 Державне агентство лісових ресурсів України, що відповідь на скаргу позивачу надала Філія «Слобожанський лісовий офіс» листом № 6713/37-11-2025 від 31.07.2025 наступного змісту:
«Водночас, аналіз змісту надісланих звернень не дозволяє визначити, які саме Ваші права чи законні інтереси були порушені з боку філії «Слобожанський лісовий офіс» ДП «Ліси Украіни», що унеможливлює прийняття юридично обґрунтованих рішень.
Повідомляємо, що питання відповідності працівника займаній посаді, у тому числі проходження ним відповідного навчання, медичних оглядів та передбачених законодавством перевірок, належать до внутрішньої компетенції роботодавця та регулюються нормами трудового законодавства України.
Звертаємо увагу, що інформація, викладена у Вашому зверненні, не містить конкретизованих фактів, належних доказів або відомостей, які могли б слугувати підставою для проведення внутрішньо1 перевірки чи вжиття заходів реагування в межах компетенції підприємства. У зв`язку з цим подальший розгляд зазначених звернень не вбачається можливим.
У разі наявності у Вас документально підтверджених матеріалів щодо порушень вимог чинного законодавства, Ви маєте право звернутися повторно в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині розгляду звернення ОСОБА_1 від 26.07.2025 № ФИ-19094222 не першим керівником органу та без вжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним у зверненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ДП «Ліси України» щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана війни, ветерана Національної поліції, особи з інвалідністю внаслідок війни від 26.07.2025, поданої через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-19094222, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки звернення позивача, як особи з інвалідністю внаслідок війни, було розглянуто директором Філія ДП «Ліси України», а не головою Наглядової ради ДП «Ліси України», якому таке звернення було адресовано.
Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати ДП «Ліси України» повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана війни, ветерана Національної поліції, особи з інвалідністю внаслідок війни від 26.07.2025, поданої через Урядовий контактний центр реєстраційний №ФИ-19094222, та надати відповідь за результатом розгляду звернення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності ДП «Ліси України», щодо невжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним в скарзі ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана Національної поліції, інваліда війни від 26.07.2025, поданої через Урядовий контактний центр (Гаряча Лінія Уряду), реєстраційний номер ФИ-19094222 з урахуванням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд першої інстанції дійшов висновку про їх передчасність, оскільки розгляд звернення позивача ФИ-19094222 від 26.07.2025 по суті належною особою не здійснено.
Крім того, суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування приписів статті 382 КАС України та встановлення судового контролю за виконанням рішення суду через передчасність таких вимог, оскільки не вважав, що відповідачем після набрання рішенням суду законної сили не будуть добровільно вживатися заходи з метою виконання даного судового рішення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Так, спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок неналежного, на переконання позивача, розгляду ДП «Ліси України» звернення від 26.07.2025 № ФИ-19094222 через надання відповіді не головою Наглядової ради ДП «Ліси України» та не вжиття відповідачем відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним у зверненні.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом № 393/96.
Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За змістом статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Статтею 4 Закону № 393/96-ВР передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Згідно із положеннями статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Матеріалами справи підтверджено, що звернення ОСОБА_1 № ФИ-19094222 від 26.07.2025 відповідало вимогам статті 5 Закону № 393/96-ВР, а тому підлягало розгляду відповідачем у встановлені законом строки та порядку з наданням оцінки усім вимогам та аргументам заявника.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, таке звернення в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення (частина 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР).
Статтею 14 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Пропозиції (зауваження) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.
Частиною 1 статті 15 Закону № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
За приписами частин 3, 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Згідно із статтею 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Аналізуючи наведені норми Закону № 393/96-ВР, колегія суддів зазначає, що пропозиція (зауваження) осіб з інвалідністю внаслідок війни, яка відповідає вимогам Закону № 393/96, повинна бути прийнята, всебічно та повно розглянута особисто першим керівником державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації до якого вона подана.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07.03.2018 по справі № 810/5312/14, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України підлягають врахуванню при вирішенні спірних правовідносин.
Так, матеріалами електронної справи підтверджено, що 26.07.2025 ОСОБА_1 через Урядовий контактний центр подав скаргу, реєстраційний номер ФИ - 19094222 на ім`я голови Наглядової ради ДП «Ліси України» щодо необхідності провести детальну перевірку пожежника ОСОБА_2 на відповідність займаній посаді, критеріям та вимогам, які висуваються до професії пожежника.
До вказаної скарги позивач додав копію посвідчення особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується відповідною відміткою в кінці тексту документу та позначкою про прикріплені до нього файли.
Варто зауважити, що наявність у ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни підтверджено наявною в матеріалах електронної справи копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 01.03.2019.
Разом з цим, у відповідь на вказане звернення від 26.07.2025 позивач отримав лист № 6713/37-11-2025 від 31.07.2025 за підписом директора Філії «Слобожанський лісовий офіс ДП «Ліси України» Гришка І. І.
При цьому, жодних відомостей та посилань на відповідний документ щодо наявності у вказаної особи, станом на час розгляду звернення позивача, повноважень розглядати звернення осіб з інвалідністю внаслідок війни від імені ДП «Ліси України» (як першого керівника державного органу, до якого звернувся позивач) наведений лист від 31.07.2025 не містив.
Враховуючи, що звернення було розглянуто не особисто керівником ДП «Ліси України», як першим керівником державного органу, а директором Філії «Слобожанський лісовий офіс ДП «Ліси України», яка відповідно до пункту 3.1 Положення про філію «Слобожанський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в новій редакції», затвердженого наказом державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 04.04.2025 № 771, є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про допущення відповідачем у спірних правовідносинах порушення вимог частини 2 статті 14 Закону № 393/96-ВР, відповідно до яких пропозиції (зауваження), зокрема, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів особисто.
Крім того, відповідно до статті 15 Закону № 393/96-ВР рішення про відмову у задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон з викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Проте, лист № 6713/37-11-2025 від 31.07.2025, підписаний директором Філії ДП «Ліси України» Гришком І. І., не містить роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення.
Колегія суддів враховує, що за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.04.2019 у справі № 342/158/17, протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана війни, ветерана Національної поліції, особи з інвалідністю внаслідок війни від 26.07.2025, поданої через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-19094222.
Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень та не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо розгляду звернення позивача без дотримання вимог Закону № 393/96, колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 у даному випадку буде зобов`язання Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана війни, ветерана Національної поліції, особи з інвалідністю внаслідок війни від 26.07.2025, поданої через Урядовий контактний центр реєстраційний №ФИ-19094222, та надати відповідь за результатом розгляду звернення, з урахуванням висновків суду, оскільки належний суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 15 Закону № 393/96.
За вищенаведених обставин, висновок суду першої інстанції про передчасність позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” щодо невжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним в скарзі ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана Національної поліції, інваліда війни від 26.07.2025, поданої через Урядовий контактний центр (Гаряча Лінія Уряду) реєстраційний номер ФИ-19094222 з урахуванням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є правильним, що зумовлює відмову у задоволенні позову та вимог апеляційної скарги позивача в цій частині.
Щодо вимог ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина 8 статті 382 КАС України).
Крім того, відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; накладення штрафу, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. 
Суд апеляційної інстанції враховує, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.
Враховуючи те, що станом на момент ухвалення постанови у колегії суддів відсутні об`єктивні, підтверджені належними і допустимими доказами підстави вважати, що за відсутності встановлення такого заходу судового контролю за виконанням рішення суду, як зобов`язання відповідача подати звіт про повне виконання судового рішення, останнє не буде виконано відповідачем, а права ОСОБА_1 не будуть поновлені у межах розумних строків, вимоги апелянта про необхідність встановлення судового контролю у справі № 440/12488/25 задоволенню не підлягають.
З огляду на те, що приписи статті 19 Закону № 393/96-ВР поширюють свою дію не тільки на державні органи, органи місцевого самоврядування, а і на підприємства, установи і організації до яких вона подана, незалежно від форм власності, обставини того, що ДП "Ліси України" не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, не звільняє відповідача від обов`язку дотримуватися вимог статті 14 Закону № 393/96-ВР при розгляді звернення громадян, доводи апеляційної скарги відповідача про покладання на ДР "Ліси України" обов`язків, передбачених лише для органів виконавчої влади, підлягають відхиленню.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з частиною 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст.229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 по справі № 440/12488/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко