Справа 206/6869/25 
Провадження 2-о/206/26/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого - судді Плінської А.В.,
при секретарі судового засідання Габісонія Л.В.
за участі заявника ОСОБА_1 
представника заявника ОСОБА_2 
представників заінтересованої особи Василишина Д.О., Гузар В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: відділ №4 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про встановлення факту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду міста Дніпра із заявою, в якій просить встановити факт того, що він станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України. На обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що все своє життя проживав в м. Дніпро, зокрема навчався, працював, відбував покарання. Ніколи нікуди не виїжджав. Паспорт колишнього СРСР заявником було втрачено, громадянство інших країн не отримував, а отримати паспорт громадянина України він не може, оскільки ще і відсутні докази того, що станом на 24 серпня 1991 року він постійно проживав на території України, а тому просить встановити такий факт, оскільки наразі не може реалізувати свої соціальні права.
Ухвалою від 08 грудня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду.
27 січня 2026 року представником заінтересованої особи було подано до суду свої пояснення, в яких вказують, що заявником не надано доказів постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
В судовому засіданні заявник та його представник, кожен окремо, підтримали вимоги заяви.
Представники заінтересованої особи щодо задоволення заяви поклались на думку суду та просили винести рішення відповідно до чинного законодавства .
Суд, заслухавши учасників, дослідивши письмові докази, давши їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного.
Відповідно до відповіді Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі від 26 березня 2026 року в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян знайдено актовий запис про народження №278 від 20 грудня 1965 року, складений Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції на громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками дитини зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Як слідує з відповіді на запит Дніпровської гімназії №11 Дніпровської міської ради від 16 вересня 2025 року №220 в архіві закладу є запис в алфавітній книзі №21 про навчання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1 вересня 1973 по 1981 рік з 1 по 8 клас, домашня адреса АДРЕСА_1 . Запис а алфавітній книзі під №1309 про навчання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1 вересня 1973 по 1981 рік з 1 по 8 клас, домашня адреса АДРЕСА_2 . Запис в книзі реєстрації свідоцтв, виданих учням, які закінчили курс навчання 8 класів у 1980/1981 навчальному році в середній школі №11 за №1732 на ім`я ОСОБА_1 , 1965 року народження, який 12 червня 1981 року отримав атестат НОМЕР_1 .
Відповідно до відповіді на запит Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 19 вересня 2025 року, відповідно наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб наявна інформація про реєстрацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за наступними адресами: АДРЕСА_3 з 18 березня 1983 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , з 22 червня 1992 року по 11 лютого 1993 року.
Згідно з вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за серпень 1995 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було засуджено до 5 років 6 міс позбавлення волі.
Відповідно до довідки Солонянської виправної колонії №21 від 11 квітня 2023 року №21/5-1469, ОСОБА_1 , 6 грудня 1965 року відбував покарання в державній установі «Солонянська виправна колонія №21» за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська в період з 16 липня 2009 року по 11 листопада 2011 року.
Так, окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України)
Cуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Законодавець визначив на рівні процесуального закону особливості, пов`язані із розглядом справ окремого провадження. Такі особливості проявляються в тому, що під час розгляду справ не застосовуються положення щодо змагальності (стаття 12 ЦПК України) та меж судового розгляду (статті 13 ЦПК України). Законодавець в справах окремого провадження наділив суд можливістю за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Тільки в окремих випадках законодавець встановив необхідність подання разом із заявою доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини (наприклад, у частині другій статті 318 ЦПК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року в справі № 569/4466/23 (провадження № 6176986св23).
Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.
У статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення із заявою до суду, Закон) передбачено визначення, зокрема, таких термінів:
Громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.
Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні.
Чинне законодавство, яке регулює підстави і порядок набуття громадянства та його припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб розрізняє, зокрема, порядок та процедуру встановлення належності до громадянства України та набуття громадянства України.
У статті 3 Закону України «Про громадянство України» встановлено належність до громадянства України. Відповідно до цієї статті громадянами України є:
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;
4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Встановлення належності особи до громадянства України це - визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.
З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, зокрема, затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).
Так, цим Порядком відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Згідно з пунктом 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується:
а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;
в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.
Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання (пункт 9 Порядку):
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.
Отже, встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року особи, яка не була громадянином іншої держави, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 або 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України», і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.
У статті 8 Закону передбачено порядок набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно з яким особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:
особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;
іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано:
1) іноземцем, якого визнано біженцем або якому надано притулок в Україні, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні;
2) іноземцем, який постійно проживає в Україні на законних підставах та є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України, - заяву про зміну громадянства;
3) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить (проходив) військову службу за контрактом у Збройних Силах України, його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;
4) іноземцем із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;
5) іноземцем, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.
У пункті 25 Порядку передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
У пункті 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 був документований паспортом колишнього УРСР, що підтверджується поясненнями представника заінтересованої особи. Вказаний паспорт заявником було втрачено. Факт проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року на території України підтвердили в судовому засіданні свідки: ОСОБА_5 , яка повідомила, що знає заявника років 20, це знайомий сина, який постійно їй допомагає, так як власні сини померли, та знає, що заявник народився та постійно проживав на території України, не виїжджав з країни. Свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що знає заявника десь з 1980 років, оскільки батько заявника та його сестра проживали разом однією сім`єю в с. Любимівка та ОСОБА_1 з ними. Мати заявника проживає десь в росії, батько помер. Заявник ніколи не покидав межі Дніпропетровської області, а тим паче країни.
Вказані обставини також підтверджуються відомостями щодо народження та навчання заявника, відбуття покарання.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.
Порядок розгляду справ окремого провадження визначений статтею 294 ЦПК України, відповідно до частини сьомої якої при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись ст.ст.259,263-265,293,294,315ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року .
На рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.
Суддя: А.В. Плінська