ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/2992/25 пров. № А/857/44237/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І.,
суддя Шинкар Т.І.

секретар судового засідання Слободян І.М. 

за участю:
представник позивача Бортейчук Т.Р., 
Бойчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року у справі № 300/2992/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя Григорук О.Б., м.Івано-Франківськ, проголошено 11 вересня 2025 року о 11:43:19, повне судове рішення складено 22 вересня 2025 року), -

В С Т А Н О В И В:

01.05.2025 ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся в Івано-Франківський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України протиправною та зобов`язати нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за харчування за період проходження військової служби, починаючи з 13.03.2024 до 29.04.2025, виходячи з середньої вартості витрат на харчування на добу одного військовослужбовця в цій військовій частині;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 4 000 000 (чотири мільйони) гривень відшкодування моральної шкоди у зв`язку з допущеною протиправною бездіяльністю.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 2001 року є членом релігійної організації «Релігійна громада Міжнародного товариства свідомості Крішни», яка зареєстрована відповідно до законодавства України, бере активну участь в духовному та соціальному служінні народу України, більше 24 років він дотримується строгих принципів харчування, способу життя через релігійні переконання. Відповідно до релігійних переконань ОСОБА_1 дотримується світоглядно-етичного принципу ненасильства, незавдання болю, зла, шкоди. Згідно з релігійними переконаннями позивач не вживає м`ясо, рибу, яйця, цибулю та часник. Вегетаріанські продукти може вживати лише тоді, коли вони приготовані ним особисто або таким самим віруючим як він, згідно з канонами. Не вживає жодні одурманюючі та інтоксикаційні продукти, включно з чаєм, кавою, дріжджовими та іншими хімічними продуктами.
З 03 березня 2022 року несе службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Через релігійні переконання та обраний спосіб життя під час проходження військової служби не міг харчуватися і жодного разу не харчувався в їдальнях для військовослужбовців. Самостійно, за власний кошт, використовуючи всі можливості для того щоб придбати та приготувати продукти, забезпечував себе необхідним харчуванням. 
27 лютого 2025 року позивач звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 , яким просив здійснити йому виплату грошової компенсації за харчування за період проходження військової служби, починаючи з 13.03.2024. Військова частина НОМЕР_1 листом від 17.03.2025 №50/41-1563 надала відповідь ОСОБА_1 про відсутність підстав для компенсації за харчування за весь період проходження служби, оскільки постановою Кабінету міністрів України від 29.03.2002 № 426 не передбачена виплата грошової компенсації замість харчування у зв`язку з відмовою від наданого набору продуктів через релігійні переконання. Позивач вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки за відсутності у військовій частині харчування, яке б відповідало релігійним переконанням позивача, йому не було здійснено грошову компенсацію за харчування. Вважав, що відсутність конкретного механізму компенсації не звільняє військову частину від обов`язку відшкодувати витрати, які є наслідком невиконання свого зобов`язання щодо забезпечення військовослужбовця належним харчуванням. 
Вимогу про стягнення відшкодування моральної шкоди обґрунтовано допущеною протиправною бездіяльністю. Позивач зазначав, що тривале позбавлення чи обмеження в їжі заподіює фізичні та моральні страждання та в поєднанні з дискримінацією через релігійні переконання фактично є катуванням, поводженням, що принижує гідність людини. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Висновки суду першої інстанції зводяться до того, підстав щодо виплати грошової компенсації замість харчування, зокрема, у зв`язку з самостійною відмовою через релігійні переконання, нормативними актами не передбачено. Суд першої інстанції зазначив, що з моменту мобілізації позивач перебував на продовольчому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 . Доказів про те, що у період проходження служби з 13.03.2024 до 29.04.2025 позивач був позбавлений або не отримував харчування згідно Каталогу продуктів харчування, не надано. Також позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт купівлі та обсяг продуктів з урахуванням релігійних переконань позивача у період з 13.03.2024 до 29.04.2025. 
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, та у задоволенні такої відмовлено з огляду на відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити. 
Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує покликаннями на те, що суд першої інстанції не врахував доводи щодо: його релігійних переконань, які незалежно від обставин є незмінними, що важливо для його здоров`я та духовного розвитку; не врахував сукупність правових норм, які вказують, що у разі, якщо військова частина не може забезпечити харчування відповідно до релігійних переконань військовослужбовця вона повинна це компенсувати. 
Вважає, що Військова частина НОМЕР_1 : мала і має можливість приймати рішення щодо використання коштів, виділених на харчування конкретного військовослужбовця, щодо їх перерозподілу, обліку й компенсацій, і не зробила цього, навіть частково; переклала всі витрати з харчування на позивача; не запропонувала жодної альтернативи; не ініціювала внутрішній запит до вищого командування або фінансового органу. 
Зазначає, що відсутність конкретного механізму компенсації не звільняє військову частину обов`язку відшкодувати витрати, які є наслідком невиконання свого зобов`язання щодо забезпечення військовослужбовця належним харчуванням. Позивач просить відшкодування фактичних витрат, які виникли виключно через те, що держава не змогла надати передбачене забезпечення у прийнятній для нього формі. Відсутність спеціальної згадки про компенсацію у підзаконному нормативно-правовому акті жодним чином не означає, що така компенсація не передбачена законодавством загалом. 
Переконаний, що, держава не може примушувати військовослужбовця порушити його релігійні переконання або залишити його без забезпечення відповідного харчування.
У відповідь на апеляційну скаргу відповідач подав відзив, в якому проти вимог позивача заперечує, просить у задоволенні скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Доводи відповідача зводяться до того, що ані у позовній заяві, ані в апеляційній скарзі, позивач не навів жодного покликання на жоден нормативно-правовий акт, який надавав би правові підстави для позовних вимог.
Зазначає, що раціон харчування військовослужбовців встановлюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту», де визначено добову норму харчових продуктів для військовослужбовців. Наголошує на тому, що згідно із затвердженими нормами, Військова частини НОМЕР_1 забезпечує раціональне, збалансоване та достатнє харчування для всіх військовослужбовців військової частини та надає затверджений набір продуктів. Разом із цим зазначає, що вищевказаною постановою не передбачена виплата грошової компенсації у зв`язку з відмовою від наданого набору продуктів через релігійні переконання.
Учасники справи повідомленні про розгляд справи у встановлено законом порядку.
Представник позивача та сам позивач у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з врахуванням наступного.
Зі змісту витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 03.03.2022 за №49 суд з`ясував, що ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення з 03.03.2022.
Довідкою Релігійної організації «Центр громад свідомості Крішни в Україні» (код ЄДРПОУ 20070155) від 14.04.2025 № 03/25, підтверджено те, що позивач з 2011 року є віруючим Релігійної організації «Міжнародне товариство свідомості Крішни», та відповідно до віровчення дотримується принципу «ахімси» - відмови від будь-якого насилля над всіма живими істотами. 
За релігійними переконаннями позивач не вживає м`ясо, рибу, яйця, цибулю та часник. Вегетаріанські продукти може вживати лише тоді, коли вони приготовані ним особисто або таким самим віруючим як він, згідно з канонами. Не вживає жодні одурманюючі та інтоксикаційні продукти, включно з чаєм, кавою, дріжджовими та іншими хімічними продуктами. Ніколи не курив, не вживав алкогольні напої. Зауважено, що зберігання та приготування продуктів, які вживають вайшнави, в спільному приміщенні, в холодильнику, на поличках, в посуді, де були або є ті, що заборонені релігією (продукти), не допускається, бо це вважається оскверненням. Така їжа вже не може бути запропонована крішні, а отже - не стане прасадом (освячена їжа, приготовлена з любов`ю до Бога зі свіжих благостних продуктів).
Позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з рапортом від 27.02.2025, в якому просив здійснити виплату грошової компенсації за харчування - за весь період проходження військової служби, починаючи з 13.03.2024.
За результатом розгляду рапорту позивача (вх. 602 від 04.03.2025) Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України відповіддю від 17.03.2025 № 50/41-1563, повідомила про відсутність підстав для компенсації за харчування за весь період проходження служби, оскільки раціон харчування військовослужбовців встановлюється відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту», де визначено добову норму харчових продуктів для військовослужбовців. Згідно з затвердженими нормами, Військова частина НОМЕР_1 забезпечує раціональне, збалансоване та достатнє харчування для всіх військовослужбовців військової частини та надає затверджений набір продуктів. 
Разом з тим, вищевказаною постановою не передбачена виплата грошової компенсації замість харчування у зв`язку з відмовою від наданого набору продуктів через релігійні переконання.
Позивач з такими діями відповідача не погодився, подав до суду позов.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На час розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації, на особливий період на посаду стрільця.
В той же час, позивач виявив своє небажання харчуватися наданими в/ч НОМЕР_1 продуктами під час періоду проходження військової служби у зв`язку із відповідними релігійними переконаннями, що також підтверджується письмовими твердженнями військовослужбовців.
Згідно із статтею 47 «Про Збройні Сили України» військовослужбовці мають право на щоденне безкоштовне харчування, яке забезпечується Міністерством оборони України.
Наказ Міністерства оборони України від 29.04.2020 № 140 «Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування» регулює механізм організації харчування особового складу та штатних тварин у системі Міністерства оборони України при забезпеченні харчовими продуктами за Каталогом продуктів харчування (далі - Каталог).
Каталог затверджується наказом Міністерства оборони України.
Каталог застосовується органами військового управління, військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами навчальних закладів, установами та організаціями, закладами охорони здоров`я у Збройних Силах України, Державною спеціальною службою транспорту (далі - військові частини).
Відповідно до пункту 5 розділу І наказу № 140 Міністерства оборони України від 29.04.2020 «Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування» встановлено, що перелік категорій військовослужбовців та інших категорій осіб, які мають право на харчування за рахунок держави, під час організації харчування за Каталогом, наведено у примітках до норм харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426.
Пунктом 7 розділу І наказу № 140 вказано, що за неможливості організувати харчування гарячою їжею з використанням Каталогу військовослужбовці та інші категорії осіб, включаючи хворих, травмованих та поранених, які мають право на харчування за рахунок держави, можуть забезпечуватися наборами продуктів. Набір продуктів видається з урахуванням умов виконання завдань, фактичної наявності та строків їх зберігання.
Розділом VI наказу № 140 регулюється організація харчування у стаціонарних та польових умовах
Так, харчування особового складу за Каталогом у військових частинах організовується через їдальні (камбузи).
У кожній їдальні (камбузі) передбачено наявність необхідних приміщень, устаткування для забезпечення оптимальних умов приготування та приймання їжі. Їдальні для організації харчування особового складу за Каталогом забезпечуються майном та обладнанням, необхідними для проведення безперервного процесу харчування особового складу відповідно до Норм забезпечення столово-кухонним посудом, обладнанням, інвентарем та мийними засобами в системі Міністерства оборони України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 29 липня 2016 року № 390, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 16 вересня 2016 року за № 1259/29389.
За кожною одиницею обладнання закріплюється особа, яка зобов`язана виконувати правила експлуатації, обслуговування і техніки безпеки під час роботи з ним, стежити за необхідністю проведення своєчасного поточного ремонту і виконувати санітарно-гігієнічні вимоги щодо його утримання.
Відповідно до пункту 5 розділу VI наказу № 140 встановлено, що для особового складу військових частин, залежно від характеру навчально-бойової діяльності, встановлюється три- або чотириразове харчування. Час приймання їжі визначається в розпорядку дня, що затверджується командиром військової частини.
У разі організації триразового харчування гаряча їжа готується і видається тричі на добу - на сніданок, обід і вечерю. Також додатково готується друга вечеря для військовослужбовців у дні призначення їх для несення варти.
Сума для витрат у разі триразового харчування на добу розподіляється у відсотках таким чином: сніданок - 35%, обід - 45%, вечеря - 20%.
Чотириразовим харчуванням на добу забезпечується льотний склад. Проміжки між прийманнями їжі в усіх випадках не повинні перевищувати 4-5 годин. У дні польотів льотний склад забезпечується харчуванням за 1,5-2 години до початку польотів.
Сума для витрат при чотириразовому харчуванні на добу розподіляється у відсотках, наведених у додатку 3 до цього Порядку.
Другий сніданок (друга вечеря) видається в перерві між польотами або після їх закінчення. У дні, коли польоти не здійснюються, льотний склад забезпечується триразовим харчуванням на добу згідно з пунктом 6 цього розділу.
Пунктом 11 Розділу VI наказу № 140 їжа в їдальнях військових частин готується відповідно до затвердженої розкладки продуктів.
Розкладка продуктів складається з урахуванням базового меню, наведеного в додатку 4 до цього Порядку (не застосовується під час організації лікувального харчування та годування штатних тварин), наявного асортименту та кількості продуктів харчування, необхідності освіження запасів харчових продуктів та строків їх придатності, граничного обсягу коштів з розрахунку на одну особу та зекономленого обсягу коштів. Під час складання розкладки продуктів також ураховуються особливості і характер бойової підготовки, пора року, установлений режим харчування та побажання особового складу військової частини.
Під час формування розкладки продуктів дозволяється розбіжність між запланованим та фактичним використанням граничних обсягів коштів, але при цьому загальний залишок коштів на кінець тижня не повинен містити від`ємних значень.
Розкладка продуктів складається начальником продовольчої служби (помічником командира корабля) разом з начальником медичної служби військової частини, начальником їдальні та інст-руктором-кухарем (коком) (старшим кухарем (коком)). Розкладка продуктів у закладах охорони здоров`я складається лікарем-дієтологом (медичною сестрою з дієтичного харчування) за участю начальника продовольчої служби (помічника командира корабля) та інструктора-кухаря (старшого кухаря (кока), інструктора-кока). Розкладка продуктів підписується заступником командира військової частини з тилу (помічником командира корабля), начальником продовольчої служби, начальником медичної служби військової частини і затверджується командиром військової частини (командиром корабля). Розкладка продуктів, складається на тиждень окремо для кожної категорії у трьох примірниках та формує добове меню особового складу військової частини.
Мінімальна кількість кілокалорій для харчування військовослужбовця на добу складає не менше ніж 3500 кілокалорій (не розповсюджується на медичні заклади та під час годування службових собак).
Перший примірник розкладки продуктів залишається в діловодстві продовольчої служби військової частини і є підставою для виписування накладної на видавання продуктів з продовольчого складу в їдальню (на камбуз), інші два примірники видаються в їдальню. Другий примірник розміщується в гарячому цеху для організації приготування їжі. Третій примірник знаходиться разом із книгою обліку контролю за якістю приготування їжі.
Розкладка продуктів для харчування другою вечерею військовослужбовців у дні призначення їх для несення варти складається окремо в трьох примірниках. Перший примірник залишається в діловодстві продовольчої служби військової частини і є підставою для виписування накладної на видавання продуктів з продовольчого складу в їдальню (на камбуз), другий примірник видається в їдальню і знаходиться в інструктора-кухаря (старшого кухаря (кока), інструктора-кока) для керівництва під час приготування їжі, третій примірник розміщується в місці приймання їжі вартового приміщення для ознайомлення з ним осіб, які харчуються під час несення вартової служби.
Вносити зміни в затверджену розкладку продуктів, у тому числі в електронній системі (за її наявності), без дозволу командира військової частини забороняється. Після кожного внесення змін командир військової частини зобов`язаний підтвердити свій дозвіл підписом у розкладці продуктів.
За наявності технічної можливості здійснюється видача їжі з використанням ліній самообслуговування. При цьому кожен військовослужбовець за власними побажаннями отримує обов`язкові страви, визначені базовим меню згідно з додатком 4 до цього Порядку.
Пункт 17 VI наказу № 140 передбачає, що підготовка обіднього залу до приймання їжі проводиться персоналом їдальні. Температура готової їжі до початку її приймання особовим складом військової частини повинна бути: для перших страв - не нижче 75 °C, для других страв - не нижче 65 °C, чаю - 80 °C, третіх страв (компоту, соків) - не вище 14 °C. Упродовж приймання їжі дозволяється проводити додаткове приготування страв залежно від потреби, при цьому кількість готової їжі повинна забезпечити безперервний процес її видачі.
Окрім того, пунктом 18 коментованого розділу передбачено, що під час приготування їжі здійснюється контроль за:
відповідністю розрахункових, фактичних виходів готової їжі або окремих порцій з розрахунку від закладеної кількості харчових продуктів;
триразовою (чотириразовою) видачею харчових продуктів зі складу до їдальні;
відповідністю фактичної наявності продуктів харчування у їдальні з даними накладної;
недопущенням перевищення понад встановлені норми фактичних відходів під час обробки продуктів;
знання і виконання обов`язків персоналом їдальні військової частини.
Працівники, які постійно працюють на об`єктах продовольчої служби і мають контакт з харчовими продуктами в процесі їх виробництва, транспортування, зберігання, реалізації (начальники їдалень та складів, кухарі, коки, хліборізи, комірники, постійні кухонні працівники, працівники хлібозаводів та складів, спеціалісти з ремонту холодильного та технологічного устаткування, експедитори, водії спеціальних автомобілів, призначених для підвезення продуктів і хліба, у тому числі працівники, які здійснюють санітарну обробку і ремонт інвентарю та обладнання), забезпечуються відповідним спецодягом за встановленими нормами і допускаються до роботи за умови своєчасного та повного проходження обов`язкових медичних оглядів у строки, встановлені законодавством.
Тобто, військові частини забезпечують харчові потреби військовослужбовців, які несуть службу у різноманітних умовах, відповідно до встановлених вимог, містить достатню різноманітність харчових продуктів (страв), враховує релігійні, етнічні та культурні особливості, біологічно повноцінний за макро- та мікронутрієнтим складом, відповідає вимогам за органолептичними, фізико-хімічними, мікробіологічними показниками, простий у використанні, придатний до тривалого споживання задля збереження здоров`я, забезпечення високої боєздатності військовослужбовців ЗСУ при виконанні будь-якої складності бойових завдань.
Разом з цим, розділом І наказу № 140 регулюється питання щодо виплати грошової компенсації замість харчування, яке в свою чергу відповідно до пункту 8 розділу І коментованого наказу здійснюється, у випадках, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» (далі Постанова №426).
Виплата грошової компенсації здійснюється на підставі письмового наказу командира (начальника) військової частини за клопотаннями військовослужбовців.
Аналізуючи Постанову № 426, відповідно до примітки до норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань (Норма № 1 загальновійськова) встановлено, що за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема: військовослужбовці строкової військової служби, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими нормами; військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу військової служби, які проходять військову службу за контрактом в Збройних Силах, у Держспецтрансслужбі, Національній гвардії, Державній прикордонній службі, крім вихідних, святкових днів та часу перебування у відпустці, тільки обідом з розрахунку 45 відсотків добового набору продуктів за цією нормою, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими підпунктами цього пункту або за іншими нормами. Зазначеним військовослужбовцям на їх бажання за рішенням командира військової частини дозволяється виплачувати грошову компенсацію у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду.
Водночас, інших підстав щодо виплати грошової компенсації замість харчування, зокрема, самостійна відмова через релігійні переконання, вищевказаними актами не встановлена.
Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що стороною позивача не надано жодного доказу, який би підтверджував факт купівлі ним продуктів з часу проходження ним військової служби до моменту подання позовної заяви.
В той же час, чинне законодавство України не передбачає компенсації за недоотримане у воєнний час продовольче забезпечення, з мотивів відмови чи не споживання військовослужбовцем певного наявного набору продуктів харчування, з підстав релігійних переконань, а сам позивач за змістом позовної заяви не заперечує факт надання відповідачем окремих видів продуктів харчування, які б дозволяли задовольним потреби позивача в харчуванні та не порушували б його релігійні переконання.
На запитання суду апеляційної інстанції позивач пояснив, що питання харчування обговорював зі своїм духовним наставником. Проте, навіть в разі надання духовним наставником дозволу про зняття обмежень (вимог щодо харчування за віросповідуванням), позивач залишався вірним вимогам щодо харчування, оскільки він практикуючий кришнаїт вже протягом 21 року та буде залишатись вірним своїй вірі ( стосується харчування) навіть в умовах воєнного стану. 
Колегія суддів не заперечує той факт, що військовослужбовець-кришнаїт у Збройних Силах України має право на харчування, що відповідає його релігійним переконанням, хоча це потребує додаткового врегулювання. 
Основний шлях – це подання рапорту на ім`я командира частини з проханням забезпечити вегетаріанське харчування за релігійними переконаннями, та перевести на самозабезпечення харчуванням.
Відсутній в матеріалах справи і рапорт позивача на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 щодо зняття його з продовольчого забезпечення.
В судовому засіданні з`ясовано що позивач не звертався з рапортом до командира військової частини щодо забезпечення його продуктами харчування які він споживає, відповідно до релігійних переконань, та місцем для приготування для себе їжі із цих продуктів. 
Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, то слід вказати, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку, щодо загальних підходів до відшкодування моральної шкоди.
Проте, позивач в позовній заяві не наводить доказів щодо факту заподіяння йому душевних хвилювань чи фізичних страждань або дискримінації, не довів в чому полягає непоправна моральна шкода, що робить вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди необгрунтованими та безпідставними.
Також позивач не підтверджує факт заподіяння моральних страждань або фізичної шкоди, за яких обставин вони заподіяні саме відповідачем.
Позивач оцінюючи моральну шкоду саме на суму розмірі 4 000 000 грн, не надав доказів на її підтвердження, не надав підтвердження тому, що це спричинило його здоров`ю шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги, а отже позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, внаслідок чого, в задоволенні позову слід відмовити.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року у справі № 300/2992/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Т. І. Шинкар 	
Повне судове рішення складено 04.05.26