ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3323/25 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н.П.
Суддів: Кобаля М.І., Файдюка В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 (війська частина НОМЕР_2 ) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року, суддя Бородавкіна С.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 , в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 28.02.2025 №152 в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладенні адміністративного стягнення;
- скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 28.02.2025 №152 в частині виплати ОСОБА_1 премії у зменшеному розмірі за лютий 2025 року (у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення наказом №152 від 28.02.2025);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію у повному розмірі за підсумками служби за лютий 2025 року. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що під час виконання обов`язків військової служби він не допускав порушень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Так, причиною провалу операції стало те, що особа, котра мала забрати посилку, направлену позивачем, не могла вчасно дістатися на оговорене раніше місце через активність ворожого дрона. Вказані обставини відповідач під час проведення службового розслідування не врахував та не надав можливості позивачу надати пояснення щодо вказаного інциденту. З огляду на викладене, позивач зазначає, що під час проведення службового розслідування відповідачем не було належним чином встановлено обставини проступку, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між його діями та шкідливими наслідками порушень, оскільки він жодним чином не впливав на обставини, що унеможливили виконання завдання.
Відповідно до ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду, військова частина НОМЕР_2 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Щодо клопотання військової частини НОМЕР_2 про заміну належного відповідача, колегія суддів зазначає таке.
Як убачається із клопотання, відповідач просить замінити військову частину НОМЕР_2 на належного відповідача військову частину НОМЕР_1 .
Як на підставу для заміни відповідача представник відповідача надав наступні документи: 
- наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 12.03.2025 згідно з яким справи та посаду командир військової частини НОМЕР_2 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків;
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.07.2025, згідно з яким командирам військових частин, зокрема НОМЕР_2 , передати до військової частини НОМЕР_1 обліковані судові справи та помічнику командира військової частини - начальнику юридичної служби НОМЕР_1 здійснювати належне поредставництво прав та інтересів військової частини НОМЕР_1 в судах;
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2025 згідно з яким з 13 липня 2025 року ввести в дію штат №58/179-01, військову частину НОМЕР_1 , у т.ч. військову частину НОМЕР_2 , перевести з діючих штатів військової частини НОМЕР_1 з 27 липня 2025 року.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне замінити відповідача у справі - військову частину НОМЕР_2 на військову частину НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .
Перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірним у даній справі є законність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та виплата премії у зменшеному розмірі за лютий 2025.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 на посаді головного сержанта-командира 1 відділення взводу безпілотних авіаційних комплексів (а.с. 17 зворот).
27.12.2024 ОСОБА_1 на ім`я командира в/ч НОМЕР_2 подано рапорт про проведення службового розслідування по факту зникнення (крадіжки) БПЛА. Зокрема, у рапорті позивач повідомив, що під час логістичного забезпечення злітно-посадового майданчика в період з 30.11.2024 по 01.12.2024 був переданий Mavic DJI 3 Thermal. Після прибуття водія на визначене місце передачі, військовослужбовців взводу БпАК в/ч НОМЕР_2 виявлено не було, після чого майно було залишене на раніше визначеному місці, оскільки тривалий час перебування транспортного засобу біля лінії бойового зіткнення становить загрозу для життя військовослужбовців. По прибуттю на місце, визначене для передачі майна, вказаними у рапорті військовослужбовцями БПЛА знайдено не було, подальші пошуки результатів не дали (а.с. 39 зворот).
На підставі вказаного рапорту наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 30.12.2024 №945 призначено службове розслідування за фактом зникнення БПЛА (а.с. 38). Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 27.01.2025 №59 строк проведення службового розслідування продовжувався (а.с. 39).
За наслідками службового розслідування 06.02.2025 складено акт, у якому зазначено про неумисну вину сержанта ОСОБА_1 , який порушив вимоги статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, у зв`язку із чим відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту запропоновано накласти на позивача дисциплінарне стягнення «догана» (а.с. 49-52). 
Пунктом 4 наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 06.02.2025 №60 «Про результати службового розслідування з метою уточнення причин та обставин зникнення БПЛА «DJI 3 Mavic Thermal»» передбачено накладення на позивача за порушення статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України дисциплінарного стягнення «догана» (а.с. 48-49).
28.02.2025 командиром в/ч НОМЕР_2 винесено наказ №152, яким за порушення статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (низька виконавча дисципліна та безвідповідальне ставлення до виконання обов`язків військової служби) та підриву боєздатності батальйону, у відповідності до вимог пункту «в» статті 48, на підставі статті 54 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», на позивача накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана»; передбачено виплату ОСОБА_1 премії за лютий 2025 року у зменшеному розмірі (а.с. 19).
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;
- бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
- вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
- додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Відповідно до статті 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).
Згідно з статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України", дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Законом України від 24.03.1999 №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут).
Згідно з статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Частинами третьою, п`ятою статті 5 Дисциплінарного статуту визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України". Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Згідно з частиною першою статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.
За приписами частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені, у тому числі, такі дисциплінарні стягнення: догана, сувора догана.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту.
Так, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Статтею 86 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).
Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Згідно з пунктом 1 Розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що військова дисципліна ґрунтується, зокрема на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, бездоганного і неухильного додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, проте суд наголошує, що будь-яке порушення військової та/або виконавчої дисципліни повинно бути доведеним, обґрунтованим, повинно бути враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. 
Підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі №320/1646/19.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. 
Статтею 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Відповідно до статті 13 Статуту військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Відповідно до матеріалів справи службове розслідування командиром в/ч НОМЕР_2 призначене з метою уточнення причин та обставин зникнення БПЛА.
З рапорту головного сержанка ОСОБА_2 від 27.12.2024 убачається, що був переданий БПЛА. Після прибуття водія на визначене місце передачі, військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 не було виявлено, після чого було залишено майно на раніше визначеному місці, оскільки довгий час перебування ТЗ біля лінії бойового зіткнення становить загрозу для життя військовослужбовців. По прибуттю сержанта ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на місце, визначене для передачі майна, останніми не було знайлено БПЛА.
Із наданих в ході службового розслідування пояснень військовослужбовців убачається, що БПЛА, який зник, мав бути переданий військовослужбовцям взводу БпЛА в/ч НОМЕР_2 для виконання ними бойових завдань. БПЛА був поміщений в посилку, яку військовослужбовці мали забрати у визначеному місці. Однак, отримати посилку військовослужбовці у визначений час не змогли, оскільки у повітрі над позицією прослуховувався ворожий дрон-розвідник і вони не змогли вчасно вийти до проїзду автомобіля з посилкою. Після того, як звук дрона-розвідника зник військовослужбовці в/ч НОМЕР_2 вирушили на логістичну точку, але БПЛА не виявили.
За рішенням командира військової частини НОМЕР_2 призначене службове розслідування з метою уточнення причин та обставин зникнення БПЛА, що мало місце в період з 30.11.2024 по 01.12.2024 було закінчене
За порушення ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, на підставі ст. 86 Дисциплінарного Статуту ЗСУ рекомендовано притягнути до до дисциплінарної відповідальності сержанка ОСОБА_2 та оголосити йому дисциплінарне стягнення «Догана».
Матеріали службового розслідування направлено до військової частини НОМЕР_1 для винесення рішення стягнення збитків.
Як убачається з Акта службового розслідування, встановлено, що подія сталася під час логістичного забезпечення злітно-посадкового майданчика « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період з 30.11.2024 по 01.12.2024.
Причинами та умовами, що призвели до зникнення БПЛА стала неуважність та не погодження своїх дій між військовослужбовцями взводу безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_2 .
Виходячи з матеріалів службового розслідування, виявлена наявна неумисна вина головного сержанта-командира відділення безплотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних смистем військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_2 , який порушив вимоги ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.
Отже, під час службового розслідування було встановлено вину позивача та зазначено норму закону, яка була порушена.
Щодо доводів суду першої інстанції про відсутність доказів протиправної поведінки позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вини ОСОБА_1 у заподіянні шкоди, то в даному випадку суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції, оскільки у даній справі порушене питання законності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, тоді як питання його вини у спричиненні шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями та настанням шкоди не є предметом даного спору.
Як убачається із позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 28.02.2025 в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення .
Стаття 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ зазначає, що прийняттю рішення про накладення стягнення може передувати службове розслідування. Формулювання «може» означає, що це право, а не обов`язок начальника.
У даному випадку за наказом командира військової частини таке службове розслідування було проведено.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Акт розслідування має рекомендаційний характер.
Комісія, яка проводить розслідування, лише пропонує варіант реагування. Остаточне рішення про вину та конкретний захід стягнення ухвалює одноособово командир, який підписав наказ. 
Командир військової частини має право накласти як м`якше, так і більш суворе стягнення, ніж пропонувалося в акті, якщо воно вкладається в межі його дисциплінарної влади та відповідає характеру проступку.
Водночас, командир при прийнятті наказу має дотримуватись принципу пропорційності
Разом з тим, Дисциплінарний статут не встановлює суворої черговості (від м`якшого до суворішого). Командир може одразу застосувати суворе стягнення, якщо проступок є важким. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неправомірне застосування командиром військової частини відносно позивача більш суворого дисциплінарного стягнення ніж пропонувалось висновками службового розслідування.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. Тому, першочерговим питанням має бути не вид дисциплінарного стягнення, а наявність доказів самого порушення.
Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені вказаним Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення
Частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту). Положеннями статті 85 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині). За результатами службового розслідування, у відповідності до акту службового розслідування було встановлено ступінь вини осіб, чиї дії стали причиною вчинення правопорушення та виданий наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 152 від 28.02.2025 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».
Згідно спірного наказу ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «сувора догана» за порушення ним ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (низька виконавча дисципліна та безвідповідальне ставлення до виконання обов`язків військової служби) та підриву боєздатності батальйону, у відповідності до вимог пункту «в» статті 48 на підставі статті 54 Закону України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України». Крім того Позивачу виплачено премію за лютий 2025 року у зменшеному розмірі відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Разом з тим, при прийнятті спірного наказу, командиром військової частини було враховано характер проступку, обставини, наслідки, попередню поведінку, тривалість служби та рівень знань військового. 
Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких підстав, колегія суддів вважає, що наказ командира військової частини прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.
Щодо іншої частини позовних вимог, то колегія суддів вважає, що також відсутні підстави для їх задоволення.
Як убачається з матеріалів справи премія позивачу була зменшена за лютий 2025 року внаслідок притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.
Таким чином, оскільки премія була зменшена саме через сувору догану, а таке дисциплінарне стягнення колегією суддів визнається законним, то відсутні підстави для скасування наказу в цій частині.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами ст 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 (військова частина НОМЕР_2 ) задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити дії у повному обсязі. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Файдюк В.В.