ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року 
м. Харків
справа № 619/7183/25
провадження № 22-ц/818/2993/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство «Таскомбанк»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 лютого 2026 року ухвалене у складі судді Болибока Є.А.,-
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №501351020 від 19.08.2021 на у розмірі 180762,38 грн а також понесені судові витрати.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 19.08.2021 року між Банком та відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства було укладено кредитний договір №501351020 від 19.08.2021 на наступних умовах: тип кредиту – «Кредит готівкою», сума – 70000,00 грн, процентна ставка – 33% річних, тип ставки – фіксований, комісія – 1,50% від суми кредиту, строк кредиту – 60 місяців, дата повернення – 19.08.2026 року. Позичальник отримав кредитні кошти, що зокрема підтверджується меморіальним ордером №483759728 від 19.08.2021 року та випискою по рахунку відповідача. Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом, яка становить 180762,38 грн.
Заочним рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 лютого 2026 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість у розмірі 67 246,86 грн судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 896,28 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказам доведений факт укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору та отримання останнім грошових коштів. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги АТ «Сенс Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту відповідно до кредитного договору №№501351020 від 19.08.2021є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Проте позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію, при укладенні кредитного договору. Тому, вимога товариства про стягнення з ОСОБА_1 комісії є неправомірною та умови договору про нарахування такої комісії є нікчемними відповідно до ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 16.05.2025, банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання за розрахунково-касове обслуговування основної картки на суму, що перевищує розмір нарахованих відсотків, тому підстав для стягнення зазначеної суми не вбачається. Отже, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не доведено погодження між сторонами таких істотних умов договору, як сплату відсотків за кредит, та комісії, а банк неправомірно нараховував та списував з рахунку відповідача вказані відсотки та комісію, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню тільки в частині неповернених грошових коштів у розмірі простроченого тіла кредиту 67 246,86 грн.
Не погодившись з рішенням АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками змінити, задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом в загальному розмірі 139392,38 грн, з яких тіло кредиту 67246,86 грн та відсотки за користування кредитом 72145,52 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно з`ясував обставини що мають значення для справи та ухвалив рішення що не відповідає дійсним матеріалам справи. Позивачем на підтвердження факту укладення кредитного договору та досягнення згоди за усіма істотними умовами договору зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитом, надано до суду копію пропозиції (оферти) на укладення кредитного договору та паспорт споживчого кредитом що були підписані відповідачем та в яких зазначено зо процентна ставка за користування кредитом становить 33% річних, тип ставки фіксований. Зазначає що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що списані кошти банком в рахунок погашення комісії, що визнана судом неправомірною, перевищують розмір заборгованості за відсотками. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Рішення оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог у стягненні заборгованості за відсотками в розмірі 72145,52 грн тому в іншій частині не переглядається.
З матеріалів справи вбачається, що 16.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк, в якій зазначила свої персональні дані, зокрема: ПІБ, дата народження, РНОКПП, дані свого паспорта, адресу проживання та реєстрації, номер мобільного телефону, місце роботи, розмір основного доходу (а.с. 14)
Відповідно до п. 2.1.1. Анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердила акцепт публічної пропозиції та укладення Договору між ним та АТ «Альфа Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сайті Банку.
Відповідно до оферти ОСОБА_1 запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання споживчого кредиту, обслуговування кредитної картки та відкритті відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (далі - Угода). Підставою для укладення Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним і банком. ОСОБА_1 зазначив умови для укладення Угоди: тип кредиту – кредит готівкою, сума кредиту – до 200 000,00 грн, процентна ставка – діє у відповідності до п.4 цієї угоди 26,00% річних, тип ставки – фіксована; Строк кредиту – 3 роки.(а.с.13)
Згідно п. 1. Оферти, під час користування кредитом ОСОБА_1 пропонує Банку надавати йому послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах , що визначені цим пунктом та Договором, за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: за надання кредиту 0.00% від суми кредиту, за обслуговування кредиту 1,50% від суми кредиту, зазначеної в Оферті без ПДВ.
Згідно п.п. 2.-3. Оферти, дата повернення кредиту – 19.08.2026 року; кредит надається позичальнику для власних потреб у розмірі 70 000,00 грн, спосіб видачі-переказ коштів на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа Банк»
Окрім того, до матеріалів справи долучений паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 у якому викладені умови кредитування з урахуванням побажань споживача, зокрема: сума/ліміт кредиту – 200 000,00 грн, строк кредитування – 60 місяців, процентна ставка – 33%, тип процентної ставки – фіксована. В паспорті зазначено що зазнаена інформація в документі зберігає чинність до 19.08.2021 року. (а.с. 16).
Крім того, сторони узгодили в письмовій формі Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який підписано сторонами (а.с. 15).
Відповідно до меморіального ордеру №483759728 від 19.08.2021 року вбачається що АТ «Сенс Банк» здійснило перерахування коштів на суму 70000,00 грн на рахунок НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_1 . (а.с.18)
З долученого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 16.05.2025 за кредитним договором №501351020 від 19.08.2021 ОСОБА_2 має заборгованість: за тілом кредиту – 67246,86 грн, по відсотках – 72145,52 грн., за комісією – 41370,00 гн. (а.с. 34).
Крім того позивачем на підтвердження свої позовних вимог долучено виписку по особовому рахунку відповідача за період з 19.08.2021 по 16.05.2025 роки, зі змісту якої вбачається що відповідач користувався кредитними коштами, вбачається рух грошових кошітв.(а.с.11-20)
12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про найменування АТ «Сенс Банк» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань 30.11.2022. Вказані обставини підтверджені копією витягу з державного реєстру банків станом на 02.12.2022.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Сенс Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
За змістом статті 1056-1ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.
У постанові Великої палати ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка є релевантною стосовно порядку укладання договору кредиту було зазначено наступну правову позицію щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг: « З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником » .
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
В матеріалах справи міститься оферта на укладення кредитного договору від 19.08.2021 року та паспорт споживчого кредиту що підписані відповідачем, про у вказаних документах містяться різні типи процентних ставок 26,00% річних та 33,00 річних відповідно.
При цьому відповідно до графіку платежів кредитного договору №501351020 від 19.08.2021 року вбачається що вказаний графік розраховано з урахування процентної ставки у розмірі 33% річних. Така ж сама процентна ставка застосовувалась позивачем у розрахунку заборгованості.
Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.
Зазначення у договорі двох різних процентних ставок призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником.
Оскільки вказані документи не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору №501351020 щодо процентної ставки, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження №61-8829сво21) зазначено, що: «Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party).
Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №613/1436/17).
Як вбачається із матеріалів справи офертою на укладення кредитного договору передбачено процентну ставку у розмірі 26,00% однак позивач нараховуючи заборгованість, виходив з іншої процентної ставки а саме 33,00% (що зазначена у споживчого кредиту) що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин.
Крім того колегія суддів зазначає що домовленість сторін дво - або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Така правова позиція міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 26,00% як це передбачено офертою на укладення споживчого кредиту виходячи з наступного розрахунку: - за період з 19.08.2021 по 19.09.2021 року, тобто за перший місяць, сума відсотків за користування кредитом становить 1516,66 грн; - за період з 19.09.2021 по 19.10.2021 року, з урахуванням сплати відповідачем коштів в рахунок погашення тіла кредиту 625,00 грн , сума відсотків за користування кредитом становить 1503,12 грн; - за період з 19.10.2021 по 19.11.2021, з урахуванням сплати відповідачем коштів в рахунок погашення тіла кредиту 1097,64 грн, сума відсотків за користування кредитом становить 1479,34 грн; - за період з 19.11.2021 по 19.12.2021, сума відсотків за користування кредитом становить 1479,34 грн; - за період з 19.12.2021 по 19.01.2022, з урахуванням сплати відповідачем коштів в рахунок погашення тіла кредиту 508,26 грн , сума відсотків за користування кредитом становить 1468,33 грн; - за період з 19.01.2022 по 19.02.2022, з урахуванням сплати відповідачем коштів в рахунок погашення тіла кредиту 522,24 грн , сума відсотків за користування кредитом становить 1457,01 грн; - за період з 19.02.2022 по 16.05.2025 року сума відсотків за користування кредитом становить 56823,39 грн; - загальна сума процентів за період з 19.08.2021 по 16.05.2025 року становить 65727,19 грн та з урахуванням сплати відповідачем коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом на суму 11065,60 грн, сума заборгованості за відсотками становить 54661,59 грн.
Крім того як встановлено рішення суду першої інстанції та не заперечується і не оскаржується позивачем, встановлена комісія за обслуговування кредиту у розмірі 1,5% від суми кредиту визнана судом нікчемною, а отже колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку щодо зарахування сплачених відповідачем та спрямованих Банком на погашення заборгованості за комісією коштів у сумі 5250,00 грн, в рахунок погашення заборгованості за відсотками зменшивши її до 49 411,59 грн.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо відмови у стягненні відсотків за користування кредитом, відтак рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення яким стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №501351020 від 19.08.2021 в загальному розмірі 116658,45 грн яка складається з тіла кредиту – 67246,86 грн та відсотків – 49411,59 грн.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, судова колегія вважає що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 49411,59 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову 2422,40 грн. та апеляційної скарги 3281,58 грн а всього 5703,98 грн.
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме (64,53%) з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 3680,77 грн.
Згідно з ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).
Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 14 789,85 грн.
Так, згідно наявного в матеріалах справи Договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 між АТ «Сенс Банк» та адвокатським об`єднанням «Смарт Лекс» укладено договір про надання послуг.
Пунктом 3 цього Договору визначено винагороду виконавця (гонорар) та порядок розрахунків, відповідно до якого за підготовку і подання позовної заяви до суду – 375, 00 грн; за отримання рішення суду – 225,00 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника – 7,85%.
Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та обсяг виконаної адвокатом роботи, при розгляді даної справи в суді, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, судова колегія прийшла до висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» у розмірі 4000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» – задовольнити частково.
Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 03 лютого 2026 року – в частині відмови у задоволені позову про стягнення процентів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714) проценти за користування кредитом за кредитним договором №501351020 від 19.08.2021 у розмірі 49411 ( сорок дев`ять тисяч чотириста одинадцять ) грн 59 ( п`ятдесят дев`ять) копійок.
Здійснити перерахунок судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714) судовий збір у розмірі 3680 (три тисячі шістсот вісімдесят) грн 77 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:  О.Ю. Тичкова

Судді:   О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук