СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Харків Справа № 922/299/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч. , суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Березки О.М.,
та представників учасників справи:
позивача – О.О. Левчук (в режимі відеоконференції);
відповідача-1 – не з`явився;
відповідача-2 – не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Альянс" (вх.№657Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 19.03.2026 (суддя Усата В.В., повний текст складено 30.03.2026) у справі №922/299/25
за позовом Акціонерного товариства "Банк Альянс", м. Київ,
до 1. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дмитровка", Первомайський р-н, Харківська обл., село Дмитрівка, 
2. ОСОБА_1 , м. Харків, 
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «БАНК АЛЬЯНС» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ДМИТРОВКА», ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути солідарно з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ДМИТРОВКА», ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» заборгованість в розмірі 5 357 110,43 грн. Судові витрати позивач просить покласти на Відповідачів.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачами зобов`язань за договором № 22-025/ЮК від 08.02.2022 про відкриття відновлюваної кредитної лінії та договором поруки № 22-025/ЮК/П від 08.02.2022.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.03.2026 у справі 922/299/25 позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дмитровка" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» заборгованість по кредиту в розмірі 3 658 400,00 грн.
Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дмитровка" користь Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» витрати зі сплати судового збору у розмірі 27 437,98 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» витрати зі сплати судового збору у розмірі 27 437,98 грн.
В частині стягнення заборгованості за процентами у сумі 1 698 710,43 грн. – відмовлено.
До Східного апеляційного господарського суду 02.04.2026 в системі «Електронний суд» від Акціонерного товариства "Банк Альянс" надійшла апеляційна скарга, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 19.03.2026 у справі № 922/299/25 в частині відмови у стягненні 1 698 710,43 грн. заборгованості за процентами та відмови у наданні права на нарахування 3% річних; ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «БАНК АЛЬЯНС» задовольнити повністю, а саме: стягнути солідарно з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ДМИТРОВКА» (код ЄДРПОУ 30774357) та ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) на користь АТ «БАНК АЛЬЯНС» заборгованість за процентами по Кредитному договору № 22-025/ЮК від 08.02.2022 у розмірі 1 698 710,43 грн. визначити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, право нараховувати 3% річних на суму боргу 5 357 110,43 грн за період з 27.01.2025 до моменту виконання рішення суду за формулою: сума 3% річних = С х 3 х Д : 365 : 100 (де С — сума заборгованості, Д — кількість днів прострочення). Здійснити розподіл судових витрат, стягнувши з Відповідачів на користь Позивача судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки змісту пунктів 4.8. та 4.9. Кредитного договору № 22-025/ЮК від 08.02.2022. Сторони при укладенні договору скористалися правом, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, та погодили нарахування процентів «до дати фактичного повернення кредиту». Посилається, що місцевий суд не з`ясував наявність в договорі пунктів 4.8. та 4.9., помилково застосувавши загальний висновок Великої Палати ВС (справа №910/4518/16), який стосувався договорів без аналогічного застереження. Це призвело до нез`ясування дійсного змісту зобов`язань сторін. 
Верховний Суд у постанові від 13.12.2018 у справі №913/11/18 вказав про щодо відсутності підстав для застосування відповідної правової позиції, наведеної в зазначеній постанові, через обумовлення сторонами у договорі нарахування процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості. 
Пунктами 4.8. та 4.9. Кредитного договору № 22-025/ЮК сторони чітко встановили, що проценти нараховуються до дати фактичного повернення кредиту, у тому числі на суму простроченої заборгованості. Це є прямим проявом свободи договору (ст. 627 ЦК України). Висновки ВП ВС у справі №910/4518/16 стосувалися договорів, де не було спеціальної умови про нарахування процентів до моменту фактичного повернення коштів. У нашому випадку така умова є, що робить посилання суду на зазначену практику не обґрунтованою.
Суд застосував закон, який не підлягав застосуванню, а саме – п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України в частині звільнення від сплати процентів за ст. 1048 ЦК. Суд ототожнив «проценти як плату за користування грошима» з «процентами як мірою відповідальності» (ст. 625 ЦК).
Апелянт вважає, що суд неправомірно відмовив у наданні права на нарахування 3% річних на майбутнє відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України , ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на воєнний стан. Апелянт вважає це є порушенням ст. 232 ГПК України, оскільки право суду визначити в рішенні механізм нарахування річних є процесуальною гарантією виконання рішення. Тимчасове звільнення від сплати під час війни не означає відсутність права на встановлення такого механізму для періоду після закінчення дії мораторію.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 справу №922/299/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Банк Альянс" на рішення Господарського суду Харківської області від 19.03.2026 у справі №922/299/25. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/299/25. Встановлено строк відповідачам для подання відзивів на апеляційну скаргу. Призначено справу до розгляду на "06" травня 2026 р. о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомлено, що неявка представників учасників справи належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не перешкоджає розгляду справи. 
17.04.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/299/25.
Від представника Акціонерного товариства "Банк Альянс" адвоката Левчука Олексія Олександровича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№4456 від 21.04.2026), яке задоволено ухвалою суду від 21.04.2026.
Відповідачі не скористались своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
В судове засідання 06.05.2026 з`явився позивач, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити. 
Відповідачі не направили своїх представників в судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідачів.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутнього судовому засіданні представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про таке.
З матеріалів справи вбачається, що СТОВ «ДМИТРОВКА» листом від 21.01.2022 №2101 звернулося до банку з проханням надати кредитну лінію в сумі 3 658 400,00 грн. 
08.02.2022 між АТ «БАНК АЛЬЯНС» (далі – Банк/Кредитор, Позивач) та СТОВ «ДМИТРОВКА» (далі також – Позичальник, Відповідач-1) було укладено Договір № 22-025/ ЮК щодо надання Позичальнику кредиту (надалі – Кредитний договір).
Згідно п. 1.1.Кредитного договору, відповідно до положень та умов цього Договору Кредитор надає Позичальнику Кредит на наступних умовах:
Ліміт Кредитної лінії, валюта кредитування: 3 658 400,00 (три мільйони шістсот п`ятдесят вісім тисяч чотириста) гривень, але не більше ніж зазначено в договорах купівлі-продажу та специфікаціях до них, укладених між СТОВ «Дмитровка» та TOB «НІКА- ГРЕЙН».
Кінцевий термін повернення заборгованості: « 07» лютого 2023 року.
Графік зменшення ліміту кредитування: Визначений у Додатку №1 до цього Договору.
Ціль кредитування: Сплата за добрива згідно договорів купівлі-продажу укладеного з ТОВ «НІКА-ГРЕЙН» та специфікацій до них.
Процентна ставка: 16,1% (шістнадцять цілих дві десятих) проценти річних.
Тип процентної ставки: фіксована.
Комісії: 1,0 % від суми встановленого ліміту одноразово до видачі кредитних коштів.
Рахунок для погашення кредиту, сплати процентів та комісій: № НОМЕР_2 в АТ «БАНК АЛЬЯНС», Код Банку 300119.
Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору Кінцевим терміном повернення заборгованості за цим Договором (надалі «Кінцевий термін повернення заборгованості») є дата, зазначена в п. 1.1. цього Договору, а також:
1.3.1. 30-й (тридцятий) календарний день з дня направлення Кредитором Позичальнику листа-повідомлення (вимоги) або інший строк, що вказаний у такому листі-повідомленні про дострокове погашення заборгованості, відповідно до умов цього Договору; 
1.3.2. 30-й (тридцятий) календарний день з дня направлення Кредитором Позичальнику листа-повідомлення про необхідність зміни процентної ставки (з урахуванням п.1.4. Договору).
Згідно п. 3.1. Кредитного договору, у відповідності до діючого законодавства України забезпеченням виконання Позичальником його зобов`язань за цим Договором є:
3.1.1. порука ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській, дата видачі 02 липня 1998року, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ;
Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору, забезпечення належного виконання Позичальником своїх зобов`язань, передбачене пунктом 3.1 цього Договору, оформляється окремим/и договором/ами, та іменується/ються для розуміння цього Договору надалі як «Договір/ори забезпечення».
Відповідно до пункту 4.4. Кредитного договору днем (моментом) надання кредиту вважається день зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий в Банку, або день оплати розрахункових документів Позичальника.
Відповідно до п. 4.8. Кредитного договору, нарахування процентів по Договору здійснюється щомісячно на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами, виходячи з процентної ставки у розмірі, визначеному в п. 1.1. цього Договору. При розрахунку процентів використовується метод «факт/факт», враховуючи перший день надання та не враховуючи день погашення кредиту.
Проценти нараховуються з моменту видачі Кредиту до дати фактичного повернення Кредиту за цим Договором.
Пунктом 4.10 Кредитного Договору встановлено, що сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк з 1-го по 5-те число місяця, наступного за звітним, в день, що є кінцевим терміном повернення заборгованості та/або у день остаточного повернення кредитних коштів, на рахунок зазначений в п. 1.1. цього Договору.
Відповідно до п. 4.12. Кредитного договору, сторони встановлюють наступну черговість погашення заборгованості за цими Договорами: 
1) в першу чергу сплачуються прострочені проценти за користування Кредитом;
2) в другу чергу сплачуються прострочені комісії;
3) в третю чергу сплачується прострочена заборгованість по сплаті Кредиту; 
4) в четверту чергу сплачуються нараховані проценти за користування Кредитом; 
5) в п`яту чергу сплачуються нараховані комісії; 
6) в шосту чергу сплачується строкова заборгованість по Кредиту; 
7) в сьому чергу сплачуються штрафні санкції; 
8) в восьму чергу сплачуються інші платежі за цим Договором. 
Кредитор має право змінити вищезазначену черговість погашення заборгованості в односторонньому порядку.
Пунктом 7.1.1. Кредитного договору встановлено, що Позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені у цьому Договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих процентів, комісій та всієї заборгованості за цим Договором на умовах, передбачених цим Договором, в тому числі, достроково здійснити повернення кредиту, сплатити проценти та інші платежі та заборгованість за цим Договором у випадках передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України.
Пунктом 7.1.1. Кредитного договору встановлено, що Позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені у цьому Договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих процентів, комісій та всієї заборгованості за цим Договором на умовах, передбачених цим Договором, в тому числі, достроково здійснити повернення кредиту, сплатити проценти та інші платежі та заборгованість за цим Договором у випадках передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України.
Згідно п. 8.1. Кредитного договору, договір набирає чинності з дати його укладання та діє до повного виконання Позичальником прийнятих на себе зобов`язань за Договором, в тому числі повного погашення Позичальником.
Також, Позичальником було подано заяву від 08.02.2022 № 0802/5 з зазначенням реквізитів рахунку на який необхідно зарахувати кошти.
На виконання своїх зобов`язань по Кредитному договору Банк надав СТОВ «ДМИТРОВКА» кошти у розмірі 3 658 400,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку Позичальника. 
Таким чином, банк виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту в повному обсязі.
Разом з цим, як вказує позивач, з початку лютого 2022 року, тобто з моменту укладення договору, СТОВ «ДМИТРОВКА» припинило сплачувати заборгованість по кредиту. За весь термін кредитування Позичальником не було здійснено жодного строкового платежу, внаслідок чого у Позичальника виникла заборгованість у розмірі 3 658 400,00 грн. по тілу кредиту та 1 698 710,43 грн. прострочених відсотків.
Банком на адресу СТОВ «ДМИТРОВКА» було надіслано лист-вимогу від 13.06.2023 № 07.6/1513, в якій банк вимагав повернути кредитну заборгованість після закінчення терміну кредитування. У вказаному листі банк просив Позичальника терміново погасити заборгованість за договором в повному обсязі. Втім, як вказує позивач, вказана вимога була проігнорована.
Таким чином, заборгованість СТОВ «ДМИТРОВКА» за договором № 22-025/ЮК від 08.02.2022 становить: 
- 3 658 400,00 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту; 
- 1 698 710,43 грн. сума простроченої заборгованості за процентами; 
Всього: 5 357 110,43 грн.
Правовідносини між Банком та поручителем – ОСОБА_1 врегульовані Договором поруки № 22-025/ЮК/П від 08.02.2022 (надалі – Договір поруки).
Відповідно до пунктів 1 та п.п. 2.1. Договору поруки, Поручитель поручається перед банком за виконання Позичальником, зобов`язань за Договором № 22-025/ЮК від 08.02.2022 про відкриття відновлюваної кредитної лінії, включаючи всі зміни та доповнення до нього (в т.ч., але не виключно й ті, що збільшують розмір основного зобов`язання), які будуть укладені в майбутньому між банком та Позичальником. Повернути отримані на умовах відновлюваної кредитної лінії кредитні кошти в розмірі 3 658 400,00 грн. в т.ч. з урахуванням випадків дострокового погашення.
У пунктах 4, 5 Договору поруки вказано, за виконання зобов`язань за Кредитним договором Поручитель та Позичальник відповідають перед Банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком в тому ж обсязі, що і Позичальник, включаючи сплату Кредиту, процентів за користування Кредитом, комісій, пені, інших платежів і витрат, передбачених Кредитним договором.
Відповідно до пункту 16 Договору поруки, порука за цим Договором припиняється після закінчення 3-х (трьох) років з дня настання терміну виконання основного зобов`язання, передбаченого Кредитним договором, але в будь-якому разі до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором.
Банком на адресу Поручителя – ОСОБА_1 було направлено лист-вимогу від 13.06.2023 № 07.6/1512 про погашення заборгованості. Проте, як вказує позивач, вищевказана вимога залишились без відповіді та виконання. Заборгованість по Кредитному договору Поручителем не погашена.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом, в якому позивач просить стягнути солідарно з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ДМИТРОВКА» та ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 5 357 110,43 грн.
Заперечуючи проти позову в частині нарахування процентів, відповідач-1 вказував, що договір кредиту №22-025/ЮК від 08.02.2022 року був укладений до повномасштабного вторгнення РФ на територію України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX з 24.02.2022 року по всій території України введено воєнний стан.
СТОВ «Дмитровка» створено 13.07.2000 року є виробником сільськогосподарської продукції. Основний вид діяльності: 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур». 
СТОВ «Дмитровка» знаходиться в Харківській області, Первомайського району, село Дмитрівка, вул. Леніна. (Згідно з Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 725-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області» наразі село в Біляївській селищній громаді Лозівського району Харківської області).
28 лютого 2025 року Міністерством розвитку громад та територій України було видано Наказ № 376 Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (Далі – Перелік).
Згідно з Переліку Лозівський район за винятком Близнюківської селищної територіальної громади, Олексіївської сільської територіальної громади, Первомайської міської територіальної громади віднесений до зазначеного переліку до розділу Територій можливих бойових дій.
Відповідач-1 звертає увагу, що з початку повномасштабного вторгнення у 2022 році безпекова ситуація в регіоні була критичною. Земельні ділянки, що перебувають в оренді СТОВ «Дмитровка», неодноразово піддавалися ворожим обстрілам. Зокрема, через постійну загрозу життю працівників та техніки, а також через безпосередні артилерійські та ракетні удари по полях, проведення нормального циклу сільськогосподарських робіт (підготовка ґрунту, посів, догляд за посівами) було фактично неможливим.
Законом України «Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану» (Далі – Закон № 4340-ІХ) Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено пунктами 23-36.
Відповідно до п. 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, позичальник (у тому числі його правонаступник), який є суб`єктом господарювання, має право звернутися до кредитодавця (позикодавця) або нового кредитора (далі - кредитор) із заявою про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - заява), за сукупності таких умов:
1) сукупний річний дохід позичальника за 2021 рік (з урахуванням контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, що визначаються в порядку і за критеріями, встановленими Національним банком України) не перевищує суму, еквівалентну 50 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України;
2) договір кредиту (позики) з позичальником було укладено до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану";
3) виконання зобов`язання за договором кредиту (позики) забезпечено заставою, іпотекою:
а) нерухомого майна, обладнання та/або устаткування, яке визначено індивідуальними ознаками, відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства та станом на день подання заяви знаходиться на територіях активних бойових дій, у тому числі територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією; та/або
б) транспортних засобів, які знищено, загублено, викрадено, втрачено та/або які вибули з володіння позичальника не з його волі іншим шляхом на територіях активних бойових дій, у тому числі на територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Факт знищення, загублення, викрадення, втрати та/або вибуття з володіння позичальника (його правонаступника) не з його волі іншим шляхом транспортного засобу може підтверджуватися заявою про вчинення кримінального правопорушення та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінальних проваджень, відкритих не пізніше 30 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану", а якщо такі обставини виникли після набрання ним чинності - відкритих не пізніше 180 днів з дня початку бойових дій на відповідній території або з дня початку її тимчасової окупації Російською Федерацією, визначеного відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;
4) на день укладення договору кредиту (позики) оціночна вартість майна, передбаченого підпунктом 3 цього пункту, становила понад 50 відсотків оціночної вартості всієї застави, іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язання за таким договором кредиту (позики);
5) сукупний річний дохід позичальника за попередній звітний рік (з урахуванням контрагентів, передбачених підпунктом 1 цього пункту) не перевищує 75 відсотків його річного доходу за 2021 рік; або
загальна площа сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника на день подання заяви, не перевищує 50 відсотків загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебували у його користуванні в 2021 році. При визначенні загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника, не враховуються угіддя, які розташовані на територіях активних бойових дій, у тому числі на територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією;
6) загальна сума дивідендів, виплачених позичальником з дня, коли застава, іпотека отримали статус, передбачений підпунктом 3 цього пункту, до дня подання заяви, становить не більше 20 відсотків від суми основного боргу за договором кредиту (позики). Ця умова не поширюється на виплату дивідендів загальною сумою менше 150 тисяч гривень.
Відповідач -1 вказує, що сукупний річний дохід СТОВ «Дмитровка» за 2021 рік не перевищував суму, еквівалентну 50 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України, що відповідає умовам, визначеним п. 23 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.
Щодо підтвердження вказаної інформації відповідачем-1 до матеріалів справи долучено Звіт про фінансові результати (Форма № 2-м) за 2021 рік.
Також відповідач-1 вказує, що Договір № 22-025/ЮК про відкриття відновлюваної кредитної лінії було укладено 08.02.2022 року (тобто до 15.08.2025 року). 
Відповідно до фінансової аграрної розписки від 08.02.2022 року складеної на виконання п.2.1 Договору № 22-025/ЮК від 08.02.2022, предметом застави є майбутній врожай пшениця озима, у кількості 1033,169 тон, який буде вирощений та зібраний на земельних ділянках площею 206, 6338 га, що знаходяться в оренді СТОВ «Дмитровка» на підставі договорів оренди. 
Разом з цим, Відповідач -1 звертає увагу, що наразі з перелічених у розписці земельних ділянок, фактично використовує СТОВ «Дмитровка» 70,8798 га, всі інші земельні ділянки або вибули з оренди товариства, або перебувають в суборенді інших підприємств та використовуються ними. 
Враховуючи значне скорочення посівних площ з причин, що не залежать від господарства (форс-мажорні обставини, пов`язані з війною), обсяг майбутнього врожаю, що є предметом застави, буде пропорційно меншим.
Відповідач-1 також просить звернути увагу, що кредитний договір укладався виключно з метою здійснення закупівлі посівного матеріалу для забезпечення проведення сільськогосподарських робіт. Однак унаслідок початком повномасштабного вторгнення РФ, розгортанням воєнних дій на території Харківської області, де безпосередньо й розташовані робочі потужності, майно, землі товариство та фактично влітку дохід товариства знизився до 0 грн.
Таким чином, кредитні кошти, які мали бути використані для придбання посівного матеріалу, збільшення робочих потужностей товариства, були фактично втрачені, унаслідок чого виконання сільськогосподарських робіт, вирощування та збирання врожаю, а також подальша реалізація сільськогосподарської продукції, з доходів від якої мало здійснюватися повернення кредитних коштів, стало об`єктивно неможливим.
Також відповідач-1 вказує, що згідно з розрахунками на дату укладення договору, оціночна вартість майбутнього врожаю з площі 135,754 га (що становить різницю між задекларованою площею 206,6338 га та фактично використовуваною сьогодні 70,8798 га) складала понад 50 відсотків від загальної оціночної вартості всієї застави за даним зобов`язанням.
Враховуючи, що станом на літо 2022 року дохід товариства знизився до 0 грн, майбутній врожай на територіях, що вибули з обробітку або перебувають у зоні можливих бойових дій, втратив свою економічну цінність як застава.
Крім того, Відповідач-1 зазначає, що відповідно до звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай за 2025 рік загальна площа сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника складають 607,06 га, тоді як за 2021 рік така загальна площа сільськогосподарських угідь складала 1270,98 га. Що підтверджує зменшення посівних площ більше ніж на 50%.
Також відповідач-1 вказує, що загальна сума дивідендів, виплачених з моменту отримання заставою статусу до дня подання заяви, відповідає встановленим обмеженням. Зокрема, чистий прибуток за останній звітний рік (2024) склав 107,4 тис. грн, що є меншим за 150 тисяч гривень, тому умова щодо обмеження виплат у 20% від суми основного боргу не застосовується (або виконується автоматично).
За період з 08.02.2022 по 26.01.2026 загальний дебетовий оборот за рахунком 6856 (інші розрахунки) склав 14 414 417,58 грн. Підприємство засвідчує, що частка виплачених дивідендів у цьому обороті не перевищує 20 відсотків від суми основного боргу за договором кредиту (позики).
Станом на 31.12.2024 сума нерозподіленого прибутку підприємства становить 88 097,9 тис. грн.
В підтвердження викладених обставин, відповідачем-1 до матеріалів справи надано Звіт про фінансові результати (Форма № 2-м) за 2024 рік та загальний оборот за рахунком 6856.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що вимоги про стягнення суми простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 3 658 400,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд дійшов висновку, що з огляду на укладений між сторонами договір поруки, відповідач-2 солідарно із відповідачем-1 відповідають перед позивачем за виконання зобов`язань за Договором № 22-025/ЮК від 08.02.2022 про відкриття відновлюваної кредитної лінії.
Відмовляючи в задоволення позовних вимог в частині стягнення суми простроченої заборгованості за процентами 1 698 710,43 грн. за період з 28.02.2022 по 31.12.2024, місцевий суд дійшов висновку, що невиконання СТОВ «ДМИТРОВКА» зобов`язань за кредитним договором відбулося не з вини товариства, а внаслідок об`єктивних обставин, спричинених збройною агресією Російської Федерації та введенням воєнного стану в Україні. 
Крім того, судом встановлено, що СТОВ «ДМИТРОВКА» відповідає всім передбаченим законом критеріям та має усі необхідні правові підстави для застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), включаючи проценти, комісії та інші платежі, на період дії воєнного стану.
Суд першої інстанції послався, зокрема, на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 щодо можливості нарахування відповідних процентів поза межами строку кредитування, а також на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яким передбачено, що «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).».

Відповідно до вимог частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 19.03.2026 у справі №922/299/25 виключно у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, які зводяться до незгоди апелянта із судовим рішенням в частині відмови у стягненні 1 698 710,43 грн. заборгованості за процентами.

Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, апеляційний господарський суд зазначає таке.
Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли з договору кредитування.
Частиною 1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за позиченими коштами, просив стягнути заборгованість за процентами у розмірі 1 698 710,43 грн. за період з 28.02.2022 по 31.12.2024.
При цьому, з пункту 1.1. Кредитного договору від 08.02.2022 вбачається, що Кінцевий термін повернення заборгованості: « 07» лютого 2023 року. Процентна ставка: 16,1% (шістнадцять цілих дві десятих) проценти річних.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну сплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України
Оскільки договором про надання кредиту № 22-025/ ЮК від 08.02.2022 визначено, що «Кінцевий термін повернення заборгованості: « 07» лютого 2023 року», то строк дії договору закінчився 07.02.2023, а тому кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами до цього моменту включно.
Позивач до позовної заяви додав довідку-розрахунок заборгованості (т.1 а.с.53 зворотній аркуш), з якого вбачається, що станом на 07.02.2023 заборгованість за процентами становить 576781,88 грн.
Відтак, позивач має право на солідарне стягнення з відповідачів заборгованість за процентами в сумі 576781,88 грн. Отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
За таких обставин, колегія суддів констатує про безпідставне включення до сум заборгованості договірних процентів, які нараховані після закінчення строку кредитування, тобто після 07.02.2023 (висновок постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16).
Позивач в апеляційній скарзі вважає безпідставним посилання на Висновки ВП ВС у справі № 910/4518/16, оскільки на його думку, обставини цієї справи є нерелевантними до справи № 910/4518/16.
Зазначає, що у цій справі №922/299/25 пунктами 4.8. та 4.9. Кредитного договору №22-025/ЮК сторони чітко встановили, що проценти нараховуються до дати фактичного повернення кредиту, у тому числі на суму простроченої заборгованості. Позивач вважає це проявом свободи договору (ст. 627 ЦК України). Вважає, що висновки ВП ВС у справі №910/4518/16 стосувалися договорів, де не було спеціальної умови про нарахування процентів до моменту фактичного повернення коштів. У нашому випадку така умова є, що робить посилання суду на зазначену практику не обґрунтованою.
Втім, колегія суддів оцінює критично такі аргументи позивача.
З постанови ВП ВС у справі №910/4518/16 вбачається, що Великою палатою переглядалась постанова Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2021, якою переглянуто ухвалу Господарського суду м.Києва від 19.01.2021, зокрема, в частині визнання вимог АТ "Сбербанк" на суму 3.213.642.017,92 грн. 
У справі №910/4518/16 суди встановили, що вимоги кредитора - АТ «Сбербанк» ґрунтуються на положеннях договорів про відкриття кредитної лінії № 19-В/11/24/ЮО/КІ від 26.08.2011, № 17-В/11/24/ЮО/КІ від 01.07.2011, № 18-В/11/24/ЮО/КІ від 26.08.2011, № 32-В/12/24/КЛ-КБ від 04.09.2012, № 41-В/13/24/ЮО/КІ від 26.06.2013 та договорів поруки № 19-В/11/24-П-1 від 10.02.2015, № 32-В/12/24/КЛ-КБ/П-2 від 04.09.2012, № 41-В/13/24/ЮО/П-1 від 10.02.2015.
У пункті 1.4 кожного із зазначених кредитних договорів передбачено, що останнім днем дії кредитної лінії є 17.02.2016.
Пунктом 6.1 вказаних кредитних договорів визначено, що позичальник зобов`язується сплачувати банку за користування кредитом проценти в розмірі, передбаченому договором.
Пунктом 6.2 кредитних договорів передбачено, що нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі.
Тобто, умови договорів про відкриття кредитної лінії у справі №910/4518/16, які були предметом дослідження та висновків Великої палати, є по суті аналогічними до умов договору щодо нарахування процентів за кредитом у цій справі №922/299/25.
Відтак, колегія суддів вважає висновки ВП ВС у справі №910/4518/16 щодо нарахування процентів після закінчення строку кредитування такими, що підлягають застосування до правовідносин у цій справі.

Щодо висновків суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення відповідачів від сплати процентів за Кредитним договором на підставі положень розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, колегія суддів зазначає таке.
Так, відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 18.
Згідно з вказаним пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем);
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Вказані висновки викладено в постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із вимогою щодо стягнення наявної заборгованості без урахування нарахувань інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних, передбачених статтею 625 ЦК України.
Колегія суддів зазначає, що повернення позичальником кредитних коштів не є відповідальністю у розумінні цивільного законодавства України, а є виконанням основного зобов`язання за кредитним договором у спірних правовідносинах.
Відповідно до вищевказаного Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX було також внесено доповнення до розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»- пунктом 6-1 такого змісту:
« 6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем».
Національним банком України прийнято Правила роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, затверджені постановою правління НБУ від 25.03.2022 №23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп». Зазначеними нормативно-правовими актами запроваджено такі умови виконання позичальниками зобов`язань за кредитними договорами:
- у разі прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит позичальник звільняється від відповідальності перед кредитодавцем, тобто до позичальника не можуть застосовуватись будь-які санкції за невиконання умов кредитного договору;
- якщо позичальником прострочено внесення щомісячних обов`язкових платежів за кредитним договором, він звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором;
- щодо споживчих кредитів забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом у разі невиконання зобов`язань за договором.
Таким чином, законодавець передбачив обов`язок банків не проводити нарахування за прострочення платежів на період кредитних канікул, проте не звільнив боржників від виконання зобов`язання за кредитним договором, до якого входить і сплата процентів за користування кредитними коштами.
Проте, спірні відносини не стосуються споживчого кредитування, а тому відповідні положення ЦК України не підлягають застосуванню.
Отже, обґрунтованими є аргументи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції застосував закон, який не підлягав застосуванню, а саме – п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України в частині звільнення від сплати процентів за ст. 1048 ЦК України. 
Посилання на п.23 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо застосування мораторію, колегія суддів також вважає безпідставним.
За змістом п. 23 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, позичальник (у тому числі його правонаступник), який є суб`єктом господарювання, має право звернутися до кредитодавця (позикодавця) або нового кредитора (далі - кредитор) із заявою про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - заява), за сукупності певних умов.
Колегія суддів вважає, що ці норми передбачають надання права позичальнику на звернення з відповідною заявою саме до кредитора та саме кредитор розглядає заяву таку про застосування мораторію і приймає рішення. Отже, вказана процедура є позасудовою.

Позивач в апеляційній скарзі також вважає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у наданні права на нарахування 3% річних на майбутнє відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на воєнний стан. Апелянт вважає, що це є порушенням ст. 232 ГПК України, оскільки право суду визначити в рішенні механізм нарахування річних є процесуальною гарантією виконання рішення. Тимчасове звільнення від сплати під час війни не означає відсутність права на встановлення такого механізму для періоду після закінчення дії мораторію.
Колегія суддів відхиляє аргументи апелянта про можливість застосування до спірних правовідносин ч. 10 ст. 238 ГПК України, оскільки нараховані позивачем процентів за своєю правовою природою є платою за користування грошима відповідно ст. 1048 ЦК України. Натомість ч. 10 ст. 238 ГПК України передбачає нарахування відсотків як мірі відповідальності за порушення грошового зобов`язання передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. 

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги позивача частково знайшли своє підтвердження в матеріалах справи в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за процентами становить 576781,88 грн. за період з 28.02.2022 по 07.02.2023. Відтак рішення в цій частині підлягає скасування з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
В інший частині аргументи апелянта не знайшли своє підтвердження з огляду на безпідставність.
Згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. 
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 , 2 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення Господарського суду Харківської області від 19.03.2026 у справі №922/299/25 в частині відмови у стягненні 576781,88 грн. заборгованості за процентами з прийняттям у цій частині нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.
Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч.1 ст.275, п. 4 ч.1 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Альянс" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 19.03.2026 у справі №922/299/25 скасувати в частині відмови у стягненні 576781,88 грн. заборгованості за процентами.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути солідарно з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дмитровка" (64130, Україна, Первомайський р-н, Харківська обл., село Дмитрівка, вулиця Леніна, код ЄДРПОУ 30774357) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» (04053, Україна, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок, 50, код за ЄДРПОУ: 14360506) заборгованість за процентами по Кредитному договору № 22-025/ЮК від 08.02.2022 у розмірі 576781,88 грн.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дмитровка" (64130, Україна, Первомайський р-н, Харківська обл., село Дмитрівка, вулиця Леніна, код ЄДРПОУ 30774357) користь Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» (04053, Україна, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок, 50, код за ЄДРПОУ: 14360506) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3460,69 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5191,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «БАНК АЛЬЯНС» (04053, Україна, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок, 50, код за ЄДРПОУ: 14360506) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3460,69 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5191,04 грн.
Видати накази.
В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 13.05.2026.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя С.Ч. Жельне 

Суддя О.В. Плахов