ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2392/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь Авто Імпорт” до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Волинь Авто Імпорт” (далі – ТзОВ “Волинь Авто Імпорт”) звернулося з позовом до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000004/2, від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000003/2, від 03 лютого 2026 року №UA205170/2026/000005/1, від 03 лютого 2026 року UA205170/2026/000006/2 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA205170/2026/000070, №UA205170/2026/000069, №UA205170/2026/000075, №UA205170 /2026/000076.
В обґрунтування позову позивач вказав, що з метою митного оформлення імпортованих за одним контрактом товарів (легковий автомобіль Nissan, vin № НОМЕР_1 , – товар №1; легковий автомобіль Kia, vin № НОМЕР_2 , – товар №2; легковий автомобіль Kia, vin № НОМЕР_3 , – товар №3; легковий автомобіль Hyundai, vin № НОМЕР_4 , – товар №4) на митний пост Волинської митниці подано митні декларації (МД) №26UA205170001572U0 від 29 січня 2026 року (щодо товару №1), №26UA205170001573U9 від 29 січня 2026 року (щодо товару №2), №26UA205170001832U3 від 02 лютого 2026 року (щодо товару №3), №26UA205170001838U8 від 02 лютого 2026 року (щодо товару №4) та відповідно до приписів частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі – МК України) – документи, на підставі яких товар був куплений та які підтверджують складові митної вартості товару, визначеної за основним методом - за ціною договору (контракту). Однак відповідач відмовив у митному оформленні товарів за заявленою вартістю і прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000004/2, від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000003/2, від 03 лютого 2026 року №UA205170/2026/000005/1, від 03 лютого 2026 року №UA205170/2026/000006/2 відповідно, визначивши митну вартість за резервним методом. При цьому митний орган дійшов висновку, що вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана за вибраним декларантом методом з огляду на те, що подані документи не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності.
Позивач із рішеннями не погоджується та зазначив, що посилання митного органу у спірних рішеннях на розбіжності у відомостях про власника транспортного засобу (в свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу і продавця в інвойсах) не може бути підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку надання декларантом документів про походження товару в попередніх ланцюгах постачання продавця-експортера, а питання щодо перевірки повноважень продавця на здійснення продажу транспортного засобу від імені його власників не входить до компетенції митного органу та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення митної вартості, з якої обраховуються та справляються митні платежі. Продавець та власник товару не повинен бути обов`язково однією і тією ж особою; продавець, реалізуючи транспортний засіб, не зобов`язаний здійснювати його реєстрацію за собою. Окрім того, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не є документом, що підтверджує митну вартість транспортного засобу.
Помилковим, на думку позивача, є висновок відповідача про непідтвердження транспортних витрат, адже зі змісту контракту від 15 вересня 2025 року №15/09 та рахунків-фактур (інвойсів) не вбачається, що на позивача покладалися інші фінансові зобов`язання у зв`язку із продажом йому ввезених в Україну транспортних засобів, витрати по транспортуванню яких за умовами DAP здійснював продавець та які включено до загальної ціни транспортних засобів. Крім того, імперативного правила укладення договору страхування товару умови поставки DAP не передбачають, а визначають диспозитивну норму у виборі правил поведінки.
Вважаючи, що спірні рішення прийняті без дотримання умов, передбачених частинами другою, третьою статті 53 МК України, позивач з наведених підстав просив позов задовольнити, скасувавши рішення відповідача та, як наслідок, - картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.72-85). В обґрунтування цієї позиції вказав, що при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару за МД №26UA205170001572U0, №№26UA205170001573U9, №26UA205170001832U3, №26UA205170001838U8 не може бути визнана за першим методом у зв`язку із тим, що подані документи не містять усіх необхідних даних та мають розбіжності, як-от розбіжності у відомостях про власника транспортного засобу в свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу і продавця в інвойсах; згідно з автотранспортними накладними від 29 січня 2026 року перевізником товару є підприємець ОСОБА_1 (Україна), однак договору (контракту) про перевезення та/або інших документів, які підтверджують понесення витрат на транспортування з боку продавця не надано; у пункті 4 CMR місце завантаження товарів – Польща, тому невідомо, якою стороною були понесені витрати на транспортування, завантаження, розвантаження товару, які за правилами частини десятої статті 58 МК України можуть бути складовими митної вартості. Крім того, до митного оформлення не було подано декларації країни відправлення з торгової країни (Норвегії).
Відповідач зазначив, що позивачем не було надано всіх документів на запит митного органу, які б документально підтвердили або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості за основним методом. Через неможливість застосування наступних методів митну вартість товарів №1-№4 визначено за резервним методом на підставі цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (далі – ЄАІС Держмитслужби).
З наведених підстав відповідач вважає, що його рішення та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів відповідають вимогам митного законодавства.
У відповіді на відзив позивач підтримав доводи, викладені у позовній заяві (а.с.164-175) та додатково зауважив, що до переліку основних документів, які підтверджують митну вартість товарів, експортну митну декларацію законодавцем не включено, такий документ подається декларантом виключно як додатковий, що визначено частиною третьою статті 53 МК України. Крім того, наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
29 січня 2026 року для митного оформлення ввезеного на територію України товару №1 “легковий автомобіль Nissan Leaf, бувш у використанні, календарний та модельний рік виготовлення - 2014, ємкість батареї - 24 кВт/год, потужність двигуна – 80 kw, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , тип двигуна – електричний, тип кузова – хетчбек, кількість місць – 5, колісна формула 4х2, категорія ТЗ-М1” декларант подав МД №26UA205170001572U0 (а.с.119). Митна вартість товару заявлена за основним методом та становить 88369,34 грн (або 1725,00 євро). До митної декларації додано (графа 44 МД): зовнішньоекономічний контракт від 15 вересня 2025 року №15/09 (а.с.15-16); рахунок-фактуру від 15 січня 2026 року №14238 (а.с.17), платіжну інструкцію в іноземній валюті від 16 січня 2026 року №284 (а.с.22), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 20 листопада 2014 року EL 51987 201410450372-1 (а.с.19), автотранспортну накладну (CMR) від 29 січня 2026 року (а.с.21), довідкове повідомлення експерта автотоварознавця від 29 січня 2026 року №508 (а.с.23).
Також 29 січня 20265 року для митного оформлення товару №2 “легковий автомобіль Kіа Soul, був у використанні, календарний рік виготовлення - 2017, модельний рік виготовлення - 2018, ємкість батареї - 30 кВт/год, потужність двигуна – 80 kw, номер кузова (шасі) НОМЕР_2 , тип двигуна – електричний, тип кузова – універсал, кількість місць – 5, колісна формула 4х2, категорія ТЗ-М1” митному органу подано МД №26UA205170001573U9 (а.с.148 зворот-149). Митна вартість визначена за основним методом та становить 256143,00 грн (або 5000,00 євро). До митної декларації додано: зовнішньоекономічний контракт від 15 вересня 2025 року №15/09 (а.с.15-16); рахунок-фактуру від 14 січня 2026 року №14237 (а.с.27), платіжну інструкцію в іноземній валюті від 15 січня 2026 року №279 (а.с.31), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 13 вересня 2021 року № НОМЕР_5 (а.с.29), автотранспортну накладну (CMR) від 29 січня 2026 року (а.с.21) довідкове повідомлення експерта автотоварознавця від 29 січня 2026 року №507 (а.с.32).
02 лютого 2026 року для митного оформлення товару №3 “легковий автомобіль Kіа Soul, був у використанні, календарний рік виготовлення - 2017, модельний рік виготовлення - 2018, ємкість батареї - 30 кВт/год, - потужність двигуна – 80 kw, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , тип двигуна – електричний, тип кузова – універсал, кількість місць – 5, колісна формула 4х2, категорія ТЗ-М1” декларант подав МД №26UA205170001832U3 (а.с.187), за якою митна вартість товару за основним методом становить 176027,63 грн (або 3450,00 євро). До митної декларації додано: зовнішньоекономічний контракт від 15 вересня 2025 року №15/09 (а.с.15-16); рахунок-фактуру від 12 січня 2026 року №14229 (а.с.36), платіжну інструкцію в іноземній валюті від 12 січня 2026 року №268 (а.с.40), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 26 липня 2026 року № НОМЕР_6 (а.с.38), автотранспортну накладну (CMR) від 29 січня 2026 року (а.с.52), довідкове повідомлення експерта автотоварознавця від 02 лютого 2026 року №596 (а.с.42).
В аналогічному порядку 02 лютого 2026 року позивач подав МД №26UA205170001838U8 для митного оформлення ввезеного на територію України товару №4 “легковий автомобіль Hyundai Ioniq, був у використанні, календарний рік виготовлення 2018, модельний рік виготовлення - 2018, ємкість батареї - 28 кВт/год, потужність двигуна – 88 kw, номер кузова (шасі) НОМЕР_4 , тип двигуна – електричний, тип кузова універсал, кількість місць – 5, колісна формула 4х2, категорія ТЗ-М1” (а.с.106 зворот - 107). Митна вартість за основним методом становить 252051,15 грн (еквівалентно 4940,00 євро). До митної декларації додано: зовнішньоекономічний контракт від 15 вересня 2025 року №15/09 (а.с.15-16); рахунок-фактуру від 16 січня 2026 року №14242 (а.с.46), платіжну інструкцію в іноземній валюті від 20 січня 2026 року №289 (а.с.51), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 27 квітня 2026 року № НОМЕР_7 (а.с.48), автотранспортну накладну (CMR) від 30 січня 2026 року №236894 (а.с.52), довідкове повідомлення експерта автотоварознавця від 02 лютого 2026 року №597 (а.с.113).
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею в електронних повідомленнях (а.с.105, 121, 148 зворот – 149, 193 зворот-194) з посиланням на розбіжності у поданих документах декларанту запропоновано подати документи щодо МД №26UA205170001572U0 від 29 січня 2026 року, №№26UA205170001573U9 від 29 січня 2026 року, №26UA205170001832U3 від 02 лютого 2026 року, №26UA205170001838U8 від 02 лютого 2026 року: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару; декларацію країни відправлення; транспортні (страхові) документи.
При цьому направлення зазначених вимог щодо надання додаткових документів відповідач мотивував тим, що під час опрацювання документів, поданих для підтвердження митної вартості товару, встановлено такі розбіжності:
1) за МД №26UA205170001572U0 від 29 січня 2026 року в інвойсі від 15 січня 2026 року №14238 продавцем (власником) транспортного засобу є Klikkbil AS Sentrumsvegen 24, 3539 Fla, Norge, а у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 зазначений власник транспортного засобу – Sing Surinder Kaur,
за МД №26UA205170001573U9 від 29 січня 2026 року в інвойсі від 14 січня 2026 року №14237 продавцем (власником) транспортного засобу є Klikkbil AS Sentrumsvegen 24, 3539 Fla, Norge, однак у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 зазначений власник транспортного засобу – Hunemo Kirsti Tinnheiveien,
за МД №26UA205170001832U3 від 02 лютого 2026 року в інвойсі від 12 січня 2026 року №14229 продавцем (власником) транспортного засобу є Klikkbil AS Sentrumsvegen 24, 3539 Fla, Norge, а у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 зазначений власник транспортного засобу – Pettersen Geir, інформація щодо якого відсутня в зовнішньоекономічному контракті;
за МД №26UA205170001838U8 від 02 лютого 2026 року в інвойсі від 16 січня 2026 року №14242 продавцем (власником) транспортного засобу є Klikkbil AS Sentrumsvegen 24, 3539 Fla, Norge, тоді як у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 зазначений власник транспортного засобу – Landfald Hild, інформація щодо власника відсутня в зовнішньоекономічному контракті; документів про перехід права власності, а також умов та ціни придбання транспортного засобу декларантом не надано;
2) згідно з контрактом від 15 вересня 2025 року №15/09 пунктом призначення є Луцьк (Україна), тобто усі витрати на перевезення несе продавець; однак згідно з графою 23 автотранспортної накладної перевізником товару є PE Pavliuk Andrii (місце реєстрації Україна); договору (контракту) про перевезення та/або інших документів, які підтверджують понесення витрат на транспортування з боку продавця не надано (стосується товару №1-№4);
3) згідно з пунктом 4 CMR місцем завантаження товару є Atalin 38 POLAND (щодо товару №1 та №2) та Papiemia 53 POLAND (щодо товару №3 та №4) та невідомо, якою стороною були понесені витрати на транспортування, завантаження, розвантаження транспортного засобу, які можуть бути складовими митної вартості;
4) згідно з МД (графа 11,15) торговою країною є Норвегія; декларацію країни відправлення не подано до митного оформлення (стосується митного оформлення товарів №1-№4).
Листами від 30 січня 2026 року, 03 лютого 2026 року (а.с.132, 159, 117, 197 зворот) у відповідь на пропозицію щодо надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів ТзОВ “Волинь Авто Імпорт” повідомило митний орган про подання вичерпного переліку документів на підтвердження заявленої митної вартості ввезеного товару.
Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000004/2 (а.с.26), від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000003/2 (а.с.35), від 03 лютого 2026 року №UA205170/2026/000005/1 (а.с.45), від 03 лютого 2026 року UA205170/2026/000006/2 (а.с.56). Як зазначено у графі 33 спірних рішень, документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Декларанту надіслано вимогу відповідно до частини другої, третьої статті 53 МК України про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, заявлену митну вартість не визнано. Проведено консультації з декларантом згідно зі статтею 57 МК України. Митну вартість визначено за резервним методом (стаття 64 МК України) на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби на подібні товари, а саме: на рівні 5200,00 євро за МД №25UA209180108048U4 від 22 грудня 2025 року (рішення від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000004/2); на рівні 12805,74 євро за МД №25UA209180104634U4 від 12 грудня 2025 року (рішення від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000003/2); на рівні 12805,74 євро за МД №25UA209180104634U4 від 12 грудня 2025 року (рішення від 03 лютого 2026 року №UA205170/2026/000005/1); на рівні 13828,86 євро за МД №25UA209180092314U0 від 11 листопада 2025 року (рішення від 03 лютого 2026 року UA205170/2026/000006/2)
Одночасно із прийняттям рішень про коригування митної вартості товарів Волинська митниця видала картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №UA205170/2026/000070, №UA205170/2026/000069, №UA205170/2026/000075, №UA205170/2026/000076 (а.с.25, 33, 44, 55).
Товар було випущено у вільний обіг за МД №26UA205170001750U7 від 31 січня 2026 року, №26UA205170001751U6 від 31 січня 2026 року, №26UA205170001949U9 від 03 лютого 2026 року, №26UA205170001952U0 від 03 лютого 2026 року шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України (а.с.24, 33, 43, 54).
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.
У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19.
Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом - за ціною договору (контракту).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У розглядуваному випадку спірні рішення прийняті відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).
У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, – це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребуваними документами (вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).
Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом – за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України:
щодо товару №1 – зовнішньоекономічний контракт від 15 вересня 2025 року №15/09 (а.с.15-16); рахунок-фактуру від 15 січня 2026 року №14238 (а.с.17), платіжну інструкцію в іноземній валюті від 16 січня 2026 року №284 (а.с.22);
щодо товару №2 – зовнішньоекономічний контракт від 15 вересня 2025 року №15/09 (а.с.15-16); рахунок-фактуру від 14 січня 2026 року №14237 (а.с.27), платіжну інструкцію в іноземній валюті від 15 січня 2026 року №279 (а.с.31);
щодо товару №3 – зовнішньоекономічний контракт від 15 вересня 2025 року №15/09 (а.с.15-16); рахунок-фактуру від 12 січня 2026 року №14229 (а.с.36), платіжну інструкцію в іноземній валюті від 12 січня 2026 року №268 (а.с.40); 
щодо товару №4 – зовнішньоекономічний контракт від 15 вересня 2025 року №15/09 (а.с.15-16); рахунок-фактуру від 16 січня 2026 року №14242 (а.с.46), платіжну інструкцію в іноземній валюті від 20 січня 2026 року №289 (а.с.51).
Додатково надано свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автотранспортні накладні (CMR), довідкові повідомлення експерта автотоварознавця.
На думку суду, подані декларантом документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню, як те вимагається частиною другою статті 53 МК України.
Так з матеріалів справи слідує, що ввезення товарів на митну територію України відбулося на підставі зовнішньоекономічного контракту від 15 вересня 2025 року №15/09, укладеного між ТзОВ “Волинь Авто Імпорт” та експортером компанією Klikkbil AS (а.с.14-16).
Контрактом від 15 вересня 2025 року №15/09 визначено, що продавець на умовах, передбачених контрактом, продає та зобов`язується передати покупцю, а покупець зобов`язується прийняти у порядку, встановленому цим контрактом, товар, перелік якого встановлюється в інвойсах до цього контракту; ціна товару визначається на умовах DAP і вказується по кожному виду товару в інвойсах; ціна встановлюється у євро (пункти 1, 3 контракту).
Поставка товару №1 на суму 1725,00 євро відбулася згідно з інвойсом від 15 січня 2026 року №14238, товару №2 на суму 5000,00 євро - інвойсом від 14 січня 2026 року №14237, товару №3 на суму 3450,00 євро – інвойсом від 12 січня 2026 року №14229, товару №4 на суму 4940,00 євро – інвойсом від 16 січня 2026 року №14242.
Ця вартість відповідає фактурній вартості в МД №26UA205170001572U0 від 29 січня 2026 року, №26UA205170001573U9 від 29 січня 2026 року, №26UA205170001832U3 від 02 лютого 2026 року, №26UA205170001838U8 від 02 лютого 2026 року відповідно.
Згідно з частиною другою статті 53 МК України вказані документи є документами, що підтверджують митну вартість товару. Суд наголошує, що ціна продажу імпортованих товарів - це ціна, зазначена саме продавцем у рахунках-фактурах.
Оплата за товар №1 здійснена позивачем на рахунок продавця платіжною інструкцією в іноземній валюті від 16 січня 2026 року №284 на суму 1725,00 євро (а.с.22), товару №2 - платіжною інструкцією в іноземній валюті від 15 січня 2026 року №279 на суму 5000,00 євро (а.с.31), товару №3 - платіжною інструкцією в іноземній валюті від 12 січня 2026 року №268 на суму 3450,00 євро (а.с.40) та товару №4 - платіжною інструкцією в іноземній валюті від 20 січня 2026 року №289 на суму 4940,00 євро (а.с.51).
Отже, матеріали справи не містять розбіжностей щодо фактурної вартості товару.
З приводу тверджень відповідача про розбіжності в інвойсах та в свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу щодо продавця та власника, суд зазначає, що продавець, реалізуючи транспортний засіб, не зобов`язаний здійснювати його реєстрацію за собою, а наявність у продавця права продажу може бути обумовлено цивільно-правовими відносинами між безпосереднім власником транспортного засобу та продавцем (комісії, доручення тощо). При цьому наявність в особи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу використовується як доказ права розпоряджатися транспортним засобом. Крім того, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу містить інформацію про технічні характеристики транспортного засобу, необхідні для заповнення митної декларації. Тож реєстраційні документи на транспортний засіб не впливають на рівень митної вартості транспортного засобу, оскільки вони не стосуються числових значень вартості товару.
У пункті 5.2 контракту від 15 вересня 2025 року №15/09 обумовлено, що продавець зобов`язується надати інвойс, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Проте ні договором, ні чинним законодавством не передбачено обов`язку надання декларантом документів про походження товару в попередніх ланцюгах постачання продавця-експортера, а заборона вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені у статті 53 МК України, установлена у частині п`ятій названої статті.
Матеріали справи не містять доказів перебування позивача у договірних відносинах з третіми особами, крім продавця.
З поданих декларантом документів (контракту від 15 вересня 2025 року №15/09, рахунків-фактур (інвойсів) від 15 січня 2026 року №14238, від 14 січня 2026 року №14237, від 12 січня 2026 року №14229 та від 16 січня 2026 року №14242) зрозуміло, що продавцем є компанія Klikkbil AS, на банківський рахунок якого позивач перерахував кошти за придбані автомобілі.
Встановлені судом обставини дозволяють дійти висновку, що “розбіжності” в документах, про які було вказано у повідомленнях декларанту є надуманими та носять суб`єктивний характер.
Безпідставними є зауваження відповідача про ненадання позивачем договору про перевезення та/або інших документів, які підтверджують понесення витрат на транспортування з боку продавця, та висновки у спірних рішеннях про непідтвердження позивачем складових митної вартості (транспортних витрат).
З контракту від 15 вересня 2025 року №15/09 видно, що товар поставлявся на умовах DAP, Луцьк (пункт 2.1) й інше в інвойсах не визначено (умови не змінювалися); ціна товару включає вартість його доставки до місця, зазначено у пункті 2.1, про що вказано у пункті 3.3 контракту.
Згідно з базисом DAP (Delivered At Place – поставка в місце призначення) Правил Інкотермс продавець бepe нa ceбe відпoвідaльніcть зa тpaнcпopтувaння вaнтaжу дo узгoджeнoгo міcця. Умова може застосовуватися до будь-якого способу перевезення.
Отже, позивач не мав обов`язку організовувати транспортування оцінюваного товару, а отримав його у визначеному договором місці (Луцьк, Україна).
Позивач до митного оформлення надав міжнародні автомобільні накладні (CMR), що застосовуються при міжнародних вантажних автомобільних перевезеннях та є документом, який доводить факт укладення договору на автомобільне перевезення вантажу та заповнюється відправником вантажу.
Можливість перевезення товару суб`єктом господарювання – резидентом України, з яким відправник-нерезидент уклав договір перевезення, не суперечить зовнішньоекономічним відносинам. Тому щоб сумніви митного органу (у тому, що поставка здійснювалася не на вказаних у договорі умовах та не за рахунок продавця - відправника) мали об`єктивне підґрунтя, необхідні фактичні докази, які б вказували на підробку первинних документів – договору, інвойсів. Без цих доказів будь-які сумніви є лише припущеннями, які не можуть бути покладені в основу негативного акта суб`єкта владних повноважень.
Суд не заперечує, що митний орган має повноваження упевнюватися в достовірності документів, поданих до митного оформлення товару, однак наголошує, що вимога про надання додаткових документів, перелік яких визначено у частині третій статті 53 МК України та про надання яких вказано у повідомленнях декларанту, може мати місце лише тоді, коли подані згідно з частиною другою цієї статті документи містять такі розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
За обставин цієї справ митним органом не доведено відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).
Витребовуючи висновок про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такий документ має підтвердити та яким чином він надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено.
Так само ненадання транспортних документів продавця за умов, відповідно до яких товар ввозився на митну територію України, не може позбавляти позивача (покупця) можливості декларувати товар на підставі документів, що підтверджують ціну товару та які були сформовані (виписані) самим продавцем.
Також матеріали справи не містять доказів того, що позивач вступав у договірні відносини із третіми особами, тому не містить належного обґрунтування вимога митного органу надати договір з третіми особами, пов`язаними з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця.
Суд зауважує, що митна декларація країни відправлення підтверджує проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення та в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням.
За встановлених у справі обставин, суд вважає, що у спірних рішеннях неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості декларантом, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню.
Крім того, пунктами 2, 4 частини другої статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У спірних рішеннях митний орган вказав про використання для коригування митної вартості МД №25UA209180108048U4 від 22 грудня 2025 року, МД №25UA209180104634U4 від 12 грудня 2025 року, МД №25UA209180104634U4 від 12 грудня 2025 року, МД №25UA209180092314U0 від 11 листопада 2025 року (суду не надано), що не дає підстав перевірити їх відомості.
За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься Автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР), повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). АСАУР не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за обраним декларантом методом.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням та оцінки усіх обставин та фактів, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 року у справі №300/784/24).
Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товари (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товарів за визначеною декларантом митною вартістю товарів. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000004/2, від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000003/2, від 03 лютого 2026 року №UA205170/2026/000005/1, від 03 лютого 2026 року UA205170/2026/000006/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже ці рішення підлягають скасуванню як протиправні.
Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від рішення про коригування митної вартості (постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №520/3246/20, від 19 серпня 2020 року у справі №140/754/19).
Оскільки картки відмови в митному оформленні (випуску) товару від 30 січня 2026 року UA205170/2026/000070, від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000069, від 03 лютого 2026 року №UA205170/2026/000075 та від 03 лютого 2026 року №UA205170/2026/000076 винесені з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та у зв`язку із прийняттям рішень про коригування митної вартості товарів від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000004/2, від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000003/2, від 03 лютого 2026 року №UA205170/2026/000005/1, від 03 лютого 2026 року UA205170/2026/000006/2, які судом визнано протиправними і скасовано, тому вказані картки відмови також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Таким чином, позов належить задовольнити повністю.
Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору, витрати на правничу допомогу адвоката та у зв`язку із залученням перекладача.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.
Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії таких документів: договору про надання правничої допомоги від 12 лютого 2026 року №03/12-02 (а.с.60), додаткову угоду від 18 лютого 2026 року до договору (а.с.61), акт здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 24 лютого 2026 року №3/03/12-02 (а.с.61 зворот), квитанцію від 24 лютого 2026 року №3/03/12-02 (а.с.62).
Відповідно до акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 24 лютого 2026 року №3/03/12-02 адвокатом надано такі послуги: консультування клієнта щодо правової позиції із вивченням документів – 2000,00 грн, підготовка та подання до суду позовної заяви із судовим супроводженням (написання відповіді на відзив, інших процесуальних документів) – 10000,00 грн; загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) становить 12000,00 грн, сплата яких підтверджується квитанцією від 24 лютого 2026 року №3/03/12-02 (а.с.62).
Відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову (а.с.84-85).
Суд зауважує, що позивач вільний у виборі адвоката та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі №520/6658/21).
Враховуючи складність та категорію справи (предметом оскарження є чотири однотипні рішення про коригування митної вартості товарів та пов`язані із ними картки відмови), обсяг наданих адвокатом послуг (підготовка позову та змістовно ідентичної йому відповіді на відзив), виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, а також заперечення іншої сторони щодо їх надмірної вартості, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із перекладом на українську мову документів, складених іноземною мовою, що подавалися до митного оформлення та які є письмовими доказами у цій справі, суд керується приписами частин п`ятої - восьмої статті 137 КАС України, згідно з якими розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі №160/7049/19, які полягають у такому.
Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суду надано рахунок-фактуру від 18 лютого 2026 року №СФ-0000015 на суму 17220,00 грн (а.с.57), акт виконаних робіт від 18 лютого 2026 року №РА-0000015 (а.с.57 зворот), бухгалтерську довідку до акта виконаних робіт від 18 лютого 2026 року №РА-0000015 (а.с.58), платіжну інструкцію від 20 лютого 2026 року №115 (а.с.59).
Відповідно до бухгалтерської довідки до акта виконаних робіт від 18 лютого 2026 року №РА-0000015 виконавцем були надані послуги перекладу з англійської та німецької мов на українську мову документів (фактур та свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів) всього 14 позицій на загальну суму 17220,00 грн, з них цієї справи стосуються вісім документів (позиції 1 – 8).
Відповідач у відзиві на позов заперечив про стягнення зазначених витрат, покликаючись на те, що вартість наданих послуг є неспівмірною із обсягом роботи, зважаючи на кількість текстової інформації у документах, які підлягають перекладу; митний орган не вимагав надати переклад поданих до митного оформлення документів і така вимога не ставилася судом.
Зважаючи на обсяг послуг (перекладу чотирьох рахунків-фактур та свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, які є доказами у справі і були досліджені судом), керуючись принципом співмірності цих витрат обсягу виконаної роботи (з урахуванням кількості текстової інформації, перекладеної на українську мову), на користь позивача за рахунок відповідача належить стягнути витрати у розмірі 1500,00 грн.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 21299,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 23 лютого 2026 року №116 (а.с.10), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.67).
Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI “Про судовий збір” (далі - Закон №3674-VI) визначено ставки судового збору у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову: майнового характеру, який подано юридичною особою, - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового характеру, який подано юридичною особою, - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України від 03 грудня 2025 року №4695-IX “Про Державний бюджет України на 2026 рік” установлено з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб - 3328,00 грн.
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону №3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Між тим при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону №3674-VI).
Рішення про коригування митної вартості товарів має майновий характер (породжує підстави для зміни майнового стану позивача у вигляді сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митницею). Різниця митних платежів у цій справі (ціна позову) становить 301362,87 грн (35613,40 грн + 79996,82 грн + 95253,03 грн + 90499,62 грн).
Таким чином, позов, який подано в електронному вигляді, з вимогами майнового та немайнового характеру мав бути оплачений судовим збором у сумі 14265,95 грн (301362,87 грн х 1,5%) + (3328,00 грн х 4)) х 0,8).
Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 19765,95 грн (14265,95 грн - витрати, пов`язані зі сплатою судового збору; 1500,00 грн - витрати на залучення перекладача; 4000,00 грн - витрати на правничу допомогу). Решту судового збору може бути повернуто позивачу за окремо поданим клопотанням відповідно до статті 7 Закону №3674-VI.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь Авто Імпорт” (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Карпенка-Карого, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи 45484381) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000004/2, від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000003/2, від 03 лютого 2026 року №UA205170/2026/000005/1, від 03 лютого 2026 року UA205170/2026/000006/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000070, від 30 січня 2026 року №UA205170/2026/000069, від 03 лютого 2026 року №UA205170/2026/000075, від 03 лютого 2026 року №UA205170/2026/000076.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Волинь Авто Імпорт” за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 19765,95 грн (дев`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять грн 95 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк