справа № 274/1431/26
провадження № 2/0274/1776/26

Рішення
Іменем України

22.05.2026 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., представника позивача адвоката Григоришиної В.В., відповідачки - ОСОБА_1 , представника третьої особи - Яковенко Л.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав -

в с т а н о в и в :

24.02.2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Григоришина В.В., звернувся до суду з позовною заявою в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , відносно її малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вимоги позову обґрунтовано тим, що з 06.03.2007 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.06.2019.
Від вказаного шлюбу мають двох дітей: неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3  та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідачка залишила дітей та з вересня 2016 року діти проживали з бабусею та батьком за адресою: АДРЕСА_2 .
Оскільки відповідачка не допомагала та взагалі не цікавилися своїми дітьми позивач був змушений звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.   17.09.2021 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області по справі №274/5707/21 був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.
Відповідачка, з того часу, як залишила дітей, ухиляється від обов`язків по їх вихованню, що виражається зокрема у тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання дітьми освіти. Має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 186 476 грн.
Відповідно до вироку Корольовського районного суду Житомирської області від 11.03.2025 року та ухвали Житомирського апеляційного суду від 20.11. 2025 року по справі №274/4507/21 відповідач ОСОБА_1 відбуває покарання у виді 12 років позбавлення волі в ДУ "Збаразька виправна колонія (№63)".
Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачка неналежним чином ставиться до своїх батьківських обов`язків, тому наявні підстави для позбавлення її батьківських прав.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.03.2026 позовну заяву було залишено без руху (а.с.31).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.03.2026 відкрито загальне провадження у справі (а.с. 36)
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15.04.2026 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду (а.с. 54 ). 
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові, просила задоволити.
Відповідачка позовні вимоги визнала повністю, не заперечила проти позбавлення її батьківських прав, оскільки це буде виключно в інтересах дітей. 
Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області доводи позовної заяви підтримала та підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її дітей. 
Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
В разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 з 06.03.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, яке рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.06.2019 року ( розірвано а.с.14).
Від шлюбу сторони мають двох дітей: - неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Радянської сільської ради Бердичівського району, актовий запис № 7 та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Бердичівському району Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 9 (а.с.11 - 12).
Судовим наказом Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.09.2021 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, зареєстрованої: АДРЕСА_3 на користь стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 06.09.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, потім по 1/4 частині до досягнення сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повноліття (а.с.17).
Відповідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно судового наказу №274/5707/21 від 05.10.2021 року, виданого Бердичівським ВДВС заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 02.02.2026 року становить 186 476,00 грн (а.с.18).
Згідно Акту від 26.01.2026, складеного МКВЖРЕП №7, ОСОБА_1 та члени його сім`ї: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13). 
Характеристикою, виданої Професійно-технічним училищем №4 м. Бердичева на ОСОБА_3 , зазначено, що сім`я в особі батька створює всі належні умови для навчання та виховання дитини (а.с.20).
Характеристикою, виданою гімназією №8 м. Бердичева Житомирської області, на ОСОБА_2 , вказано що ОСОБА_6 навчається в гімназії з 1 класу, вчасно приходить до школи та готовий до уроків. Від початку навчання зарекомендував себе вихованою, доброю, сором`язливою, товариською та чуйною дитиною. Поганих звичок не має. Хлопчик охайно вдягнений та забезпечений необхідним для навчання (а.с.19).
Виписками із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 28.01.2026 підтверджується, що діти здорові (а.с.21 - 22).
Згідно нотаріально завіреної заяви ОСОБА_1 від 22.01.2026, зареєстрованої в реєстрі №86, відповідачка просить суд розглянути справу в її відсутності. З вимогами позивача про позбавлення її батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 згодна (а.с.23).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, від 14.04.2026 року № 101 Органом опіки та піклування- виконавчого комітету Бердичівської міської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3  (а.с. 49-50).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. 
У відповідності до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результат для дитини, який має настати.
Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав.
Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька.
ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17).
Як встановлено судом ОСОБА_1 з вересня 2016 року залишила дітей за місцем проживання свекрухи ОСОБА_7 , не цікавилась дітьми на протязі тривалого часу, не дбала про їх фізичний та духовний розвиток, самоусунулася від їх виховання. Позивач самостійно матеріально забезпечує дітей, дбає про їх розвиток, виховання. Наразі відповідачка ОСОБА_1 відбуває покарання у виді 12 років позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину. В судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей. 
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Зважаючи на викладене, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Керуючись ст. 4,12- 13, 76-81, 89, 206, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд 

у х в а л и в : 

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) відносно її малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 травня 2026 року 

Суддя Т.М. Вдовиченко