ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/152/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, 
до відповідача: Івано-Франківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України, вул. Грюнвальдська, буд. 11, м. Івано-Франківськ, 76018,
про стягнення заборгованості в сумі 45224,10 грн,

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про стягнення 45224,10 грн, з яких: 38108,36 грн - основний борг, 5922,98 грн - пеня, 657,76 грн - 3% річних, 535,00 грн - інфляційні втрати.
Позиція позивача.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №08-8445/24-БО-Т/ІВ постачання природного газу від 20.12.2024 в частині оплати за поставлений позивачем природний газ відповідачу, внаслідок чого утворився борг в сумі 38108,36 грн. За порушення відповідачем строків оплати поставленого газу, позивачем нараховано 5922,98 грн - пені, 657,76 грн - 3% річних, 535,00 грн – інфляційних втрат.
У відповіді на відзив щодо зменшення судом розміру пені заперечує, зазначає, що в разі зменшення розміру пені на 70%і буде знівельоване саме значення неустойки та недотримано баланс інтересів сторін.
Позиція відповідача.
У відзиві на позов зазначає про те, що Івано-Франківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України є розпорядником бюджетних коштів, оплата фактично спожитого природного газу в частині перевищення договірної суми на 38108,36 грн не могла бути здійснена, оскільки фінансові зобов`язання перевищили зареєстровані юридичні зобов`язання за договором.
Міжрегіональне управління своєчасно та у повному обсязі здійснювало розрахунки у строки і в межах сум, визначених договором № 08-8445/24-БО-Т/ІВ від 20.12.2024, та відповідно до бюджетних асигнувань. Проте, через відсутні правові механізми сплати за межами виділених коштів для згаданого вище зобов`язання, нарахована заборгованість в сумі 38108,36 грн не могла бути сплачена.
Міжрегіональне управління визнає наявність заборгованості за спожитий природний газ у період січень–квітень 2025 року відповідно до договору № 08-8445/24-БО-Т/ІВ від 20.12.2024 у розмірі 38108,36 грн та заявляє про готовність здійснити її оплату після набрання судовим рішенням законної сили. 
Просить суд зменшити розмір пені на 70% від суми, заявленої позивачем.

Обставини справи, дослідження доказів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі – позивач) та Івано-Франківським міжрегіональним управлінням міністерства юстиції України (Західне межрегіональне управління Міністерства юстиції) (далі – відповідач) 20.12.2024 укладено договір №08-8445/24-БО-Т/ІВ постачання природного газу (далі – договір).
Відповідно до п. 3.5 договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі природного газу.
Відповідно до п.п. 3.5.2 п. 3.5 договору, на підставі отриманих від відповідача даних та даних щодо остаточної алокації відборів відповідача на Інформаційній платформі Оператора ГТС позивач готує та надає відповідачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також – акт), підписані уповноваженим представником позивача.
Відповідно до п.п. 3.5.3 та 3.5.4 п. 3.5 договору, відповідач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути позивачу один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником відповідача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання. У випадкуне повернення Відповідачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від відповідача відповідно до п. 3.5.1 договору, та даних щодо остаточної алокації відборів відповідача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого природного газу вважається встановленим, узгодженим відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність відповідачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 Договору.
На виконання п.п. 3.5.2 п. 3.5 договору, позивачем направлялись відповідачу примірники актів приймання-передачі за січень-квітень 2025, які підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача.
Таким чином, на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5341974,62 грн, що підтверджується підписаними актами приймання передачі природного газу.
Відповідно до пункту 5.1 договору, оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу – до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання- передачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому Відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.
Оплату за переданий газ відповідач здійснив не в повному обсязі, сума несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем складає 38108,36 грн. Відповідачем визнається наявність вказаного основного боргу.
Постановою НКРЕКП від 30.12.2024 №2387 встановлено новий тариф на транспортування природного газу на 2025-2029 роки. Ця постанова набрала чинності 01.01.2025. Тому, між сторонами укладено додаткову угоду №2 від 19.02.2025 до договору № 08-8445/24-БО-Т/ІВ від 20.12.2024, якою було зменшено обсяг постачання природного газу - 311,02977 тис. куб.м. (ціна природного газу змінилась з 16,55389 на 17,0526 грн.).
За підсумками споживання за період з 01 січня 2025 р. по 30 квітня 2025 р. Міжрегіональним управлінням було спожито 313,26459 тис. куб.м. природного газу, тобто фактичні обсяги споживання газу перевищили заплановані обсяги по договору.
Внаслідок порушення зобов`язання з оплати, позивачем з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу нараховано відповідачу 5922,98 грн – пені за період прострочення з 17.06.2025 по 16.12.2025, 657,76 грн - 3% річних за період прострочення з 17.06.2025 по 12.01.2026, 535,00 грн – інфляційних втрат за період прострочення з липня 2025 року по грудень 2026 року. 
Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду.
Приписами статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і частина 1 статті 173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ч. 1 ст. 714 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.
Як встановлено судом та визнається відповідачем, за період з 01 січня 2025 року по 30 квітня 2025 року відповідачем спожито 313,26459 тис. куб.м. природного газу, на загальну суму 5341974,62 грн, однак, в повному обсязі вартість спожитого природного газу не оплачено, внаслідок чого основний борг відповідача перед позивачем становить 38108,36 грн.
Отже, позовні вимоги про стягнення 38108,36 грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Відповідно до вимог пункту 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.
Враховуючи те, що відповідачем своєчасно не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.
Перевіривши нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив, що такий розрахунок є арифметично вірним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, відтак 657,76 грн 3% річних та 535,00 грн інфляційних втрат підлягають стягненню.
Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно пункту 7.2. договору у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Неналежне виконання споживачем обов`язку стосовно оплати за природний газ стало підставою для нарахування пені.
Позивачем здійснено нарахування пені за порушення відповідачем строків проведення розрахунку за природний газ в розмірі 5922,98 грн.
Судом здійснено перевірку розрахунку позивача та встановлено його відповідність вимогам законодавства, отже позовні вимоги про стягнення 5922,98 грн пені є обґрунтованими. 
Разом з тим, відповідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).
У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд виходить з такого. Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (правової позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
При цьому, суд зазначає про те, що розмір неустойки, до якого суд її зменшує, у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.
Суд зазначає, що можливість зменшення розміру штрафних сканцій є засобом недопущення їх використання ані як інструменту для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить з конкретних обставин. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).
Як вбачається з встановлених судом обставин справи, відповідачем здійснено оплату за спожитий природний газ за період з січеня по квітень 2025 в сумі 5303866,26 грн. 
Відповідно до умов договору постачання природного газу № 08-8445/24-БО-Т/ІВ від 20.12.2024, замовлений споживачем обсяг природного газу становив 320,4 тис. куб. м, на суму 5303866,36 грн (за ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ).
Постановою НКРЕКП від 30.12.2024 №2387 встановлено новий тариф на транспортування природного газу на 2025-2029 роки. Ця постанова набрала чинності 01.01.2025, тому між сторонами укладено додаткову угоду №2 від 19.02.2025 до договору № 08-8445/24-БО-Т/ІВ від 20.12.2024, якою було зменшено обсяг постачання природного газу - 311,02977 тис. куб.м. (Ціна природного газу змінилась з 16,55389 на 17,0526 грн.).
За підсумками споживання за період з 01 січня 2025 р. по 30 квітня 2025 р. Міжрегіональним управлінням було спожито 313,26459 тис. куб.м. природного газу, тобто фактичні обсяги споживання газу перевищили заплановані обсяги по договору.
Як вказує відповідач, Івано-Франківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України є розпорядником бюджетних коштів, оплата фактично спожитого природного газу в частині перевищення договірної суми на 38108,36 грн не могла бути здійснена, оскільки фінансові зобов`язання перевищили зареєстровані юридичні зобов`язання за договором.
При цьому, Міжрегіональне управління своєчасно та у повному обсязі здійснювало розрахунки у строки і в межах сум, визначених договором № 08-8445/24-БО-Т/ІВ від 20.12.2024, та відповідно до бюджетних асигнувань. Проте, через відсутні правові механізми сплати за межами виділених коштів для згаданого вище зобов`язання, зобов`язання в сумі 38108,36 грн не могло бути сплаченим.
Івано-Франківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України є бюджетною організацією, тому може брати на себе бюджетні зобов`язання тільки в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами (планами використання бюджетних коштів), з урахуванням планів асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків), помісячних планів використання бюджетних коштів відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України (пункт 2.1. глави 2 «Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України», затвердженого наказом МФУ 02.03.2012 № 309).
Щодо доводів позивача про те, що зменшення розміру штрафних санкційній нівелюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, з посиланням на постанову Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 918/116/19, суд зазначає про те, що вказана справа не є релевантною по відношенню до даної справи, враховуючи що відповідачем у справі є Комунальне підприємство "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради, яке отримує дохід від здійснення господарської діяльності, в той час як Івано-Франківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України є бюджетною організацією, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевих бюджетів та є неприбутковою.
При цьому, щодо визначення розміру до якого суд її зменшує, суд звертається до висновку викладеного у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 січня 2024 року у справі №911/2269/22: У зв`язку з викладеним, враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), до якого суд має право її зменшити, суд не вбачає підстав для відступу від аналогічної правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 15.02.2023 у справі № 920/437/22 щодо застосування, зокрема, положень частини третьої статті 551 ЦК України.
З огляду на наведене, враховуючи, що позивач доказів, які б свідчили про погіршення його фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання останньому збитків в результаті дій відповідача, не подав, з урахуванням інтересів сторін в межах їх аргументів та наданих доказів, керуючись загальними засадами цивільного законодавства (справедливості, добросовісності, розумності), суд вважає за можливе зменшити розмір пені та штрафу на 70%, а саме до 1776,89 грн.
Враховуючи вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
За наведеного, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду даної справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 38108,36 грн основного боргу, 657,76 грн - 3% річних, 535,00 грн - інфляційні втрати, 1776,89 грн пені. В іншій частині стягнення пені слід відмовити у зв`язку зі зменшенням судом розміру штрафних санкцій.
Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, суд зазначає, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, тобто, судовий збір належить покласти на відповідача без урахування суми зменшеної пені.
Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Івано-Франківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про стягнення 45224,10 грн - задовольнити частково.
Стягнути з Івано-Франківського міжрегіонального управління міністерства юстиції України, вул. Грюнвальдська, буд. 11, м. Івано-Франківськ, 76018 (ідентифікаційний код 43316386) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", вул.Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116 (ідентифікаційний код 42399676) 38108 (тридцять вісім тисяч сто вісім) грн 36 коп. основного боргу, 657 (шістсот п`ятдесят сім) грн 76 коп. - 3% річних, 535 (п`ятсот тридцять п`ять) грн — інфляційних втрат, 1776 (одну тисячу сімсот сімдесят шість) грн 89 коп. пені, 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору.
В решті - відмовити.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 08.06.2026.

Суддя Неверовська Л.М.