25.06.2026  Справа № 363/664/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
25 червня 2026 року         м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого - судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря судового засідання Галай О.О., представника відповідача адвоката Скаржинського М.В. у режимі відеоконференції за допомогою системи EasyCon, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,- 
УСТАНОВИВ:
До Вишгородського районного суду Київської області через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29 серпня 2025 року приблизно о 10 год. 30 хв. у місті Вишгород Київської області, мікрорайон «Сади Дніпра», по вул. Друга Садова, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Lexus LX 600, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Nissan X-Trail, державний номер НОМЕР_2 , який належить, ОСОБА_1 . ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем пункту 16.12 Правил дорожнього руху України, а саме - ненадання переваги в русі транспортному засобу, що наближався праворуч, у результаті чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року у справі № 363/5317/25 ОСОБА_2 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 29 серпня 2025 року з вини відповідача, транспортний засіб позивача Nissan X-Trail, державний номер НОМЕР_2 , зазнав істотних механічних пошкоджень, які потребували проведення відновлювального ремонту. Одним із видів реальної майнової шкоди у разі пошкодження транспортного засобу є втрата товарної вартості (ВТВ), яка полягає у зменшенні ринкової вартості автомобіля внаслідок ДТП, навіть після проведення відновлювального ремонту. З метою визначення розміру заподіяної шкоди позивачем було замовлено незалежну експертну оцінку. Згідно зі Звітом про визначення вартості матеріального збитку від 19 грудня 2025 року, складеним сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності, розмір втрати товарної вартості його автомобіля становив 14 365,24 грн. Таким чином, з огляду на доведений факт вини відповідача у спричиненні ДТП, наявність підтвердженої експертним шляхом втрати товарної вартості автомобіля та відсутність компенсації цієї шкоди з боку страховика, вважає, що відповідач зобов`язана відшкодувати позивачу майнову шкоду у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу в розмірі 14 365,24 грн. Разом з тим, внаслідок протиправних дій відповідача позивачу було завдано тривалої та істотної моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, психологічному напруженні, порушенні звичного способу життя та необхідності протягом тривалого часу самостійно вирішувати наслідки ДТП. Процес відновлювального ремонту супроводжувався тривалими затримками, зумовленими необхідністю погодження дій між страховою компанією та СТО, при цьому вибір СТО здійснювався страховиком. З метою прискорення ремонту позивач був вимушений неодноразово звертатися до страхової компанії та представників СТО, витрачати значний особистий час, докладати додаткових зусиль і перебувати у стані постійного емоційного напруження. З огляду на вищевикладене позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 14 365,24 грн, як відшкодування майнової шкоди (втрати товарної вартості транспортного засобу), 15 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, судові витрати у розмірі 7662,40 грн, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрат на проведення експертної оцінки в розмірі 5 000,00 грн.
17 березня 2026 року ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
06 квітня 2026 року до Вишгородського районного суду Київської області від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи свою позицію тим, що стороною позивача не доведено факту, що йому не було сплачено суму втрати товарної власності. Згідно Реєстру МТСБУ, а саме розділу пошуку номеру полісу ОСЦПВ, Поліс № ЕР-226845594, який був укладений між ТДВ "Страхова компанія "ГАРДІАН" та ОСОБА_1 отримав статус діючого з 30.01.2025 року. Враховуючи, що строк дії страхового полісу розпочався 30.01.2025 року, правовідносини між сторонами підпадають під пряму дію норм Закону України «Про обов' язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІX від 21.05.2024 року. Крім того згідно наданого позивачем Звіту про визначення матеріального збитку №5038 від 19.12.2025 року не можливо простежити перелік вартості відновлювального ремонту, який визначений згідно частини 3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач критично ставиться до доказів, які додаються на підтвердження факту наявності розміру втрати товарної власності. Слід зауважити, що Звіт про визначення матеріального збитку, наданий Позивачем, датований 19.12.2025 року, тоді як Акт виконаних робіт з ремонту транспортного засобу був узгоджений та підписаний сторонами лише 29.01.2026 року. Аналіз зазначених документів свідчить, що розрахунок розміру втрати товарної вартості був здійснений Позивачем завчасно - до фактичного завершення повного відновлювального ремонту. Таким чином, визначення розміру збитків відбулося до моменту приведення транспортного засобу у стан, що передував настанню дорожньо-транспортної пригоди, що ставить під сумнів об`єктивність та актуальність наданого позивачем звіту. Позивачем не було доведено факту обґрунтування моральної шкоди. Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач обґрунтовує моральну шкоду, розмір якої оцінює у 15000,00 грн, тим що Позивач увесь період після дорожньо-транспортної пригоди був позбавлений можливості користуватися власним транспортним засобом, тривалими затримками відновлювального ремонту транспортного засобу та неодноразовими зверненнями до страхової компанії і представників СТО. Однак відповідач зазначає, що позивач не надав жодного доказу щодо зазначених проявів моральної шкоди.
06 квітня 2026 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області задоволено клопотання відповідача та залучено до участі у зазначеній цивільній справі ТОВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій розгляд справи просить проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача адвокат Скаржинський М.В. заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.
Інші учасник справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом установлено, що 29.08.2025 року о 10 год 30 хв у м. Вишгород мкрн Сади Дніпра по вул. Друга Садова, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Lexus LX 600», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по рівнозначному перехресті, не переконалась, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху не надала дорогу автомобілю «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який наблизився з правого боку на даному перехресті, внаслідок чого сталося зіткнення, яке привело до пошкодження транспортних засобів. Вказаними діями водій ОСОБА_2 порушила п. 16.12 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 25 вересня 2025 року по справі № 363/5317/25, яка набрала законної сили 07.10.2025 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).
Станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність позивача ОСОБА_1 була застрахована у ТОВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-226845594.
Станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-229884064 виданим ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УСГ». 
30.09.2025 року власник пошкодженого транспортного засобу Nissan X-Trail Audi, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , звернувся до ТОВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» із заявою про виплату страхового відшкодування.
Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами ТОВ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» здійснила виплату страхового відшкодування у погодженому сторонами розмірі. Так згідно акту виконаних робіт 29.01.2026 року ФОП « ОСОБА_3 » здійснив ремонт пошкодженого автомобіля Nissan X-Trail Audi, д.н.з. НОМЕР_2 , загальна вартість ремонтних робіт та матеріалів склала 212 631, 00 грн. 
Також 25.12.2025 року зазначений транспортний засіб було оглянуто на пошкодження оцінювачем ОСОБА_4 , що підтверджується актом огляду транспортного засобу № 5038 та здійснено ремонтну калькуляцію.
Так, як вбачається зі звіту про визначення вартості матеріального збитку, складеного оцінювачем ОСОБА_4 19.12.2025 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача визначена у розмірі 268 154,15 грн, втрата товарної вартості - 14 365,24 грн. 
Відповідно до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 3720-IX)) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
Статтею 19 вказаного Закону врегульовано питання прямого врегулювання страхового випадку. Так у разі дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю лише двох забезпечених транспортних засобів або за участю лише двох транспортних засобів, з яких забезпеченим є транспортний засіб, власником якого є потерпіла особа, і в якій потерпілій особі заподіяно шкоду виключно у вигляді пошкодження або фізичного знищення такого транспортного засобу, потерпіла особа має право на пряме врегулювання страхового випадку. Пряме врегулювання страхового випадку передбачає виконання страховиком потерпілої особи визначених цим Законом прав і обов`язків страховика відповідальної особи щодо розгляду заяви про страхову виплату, прийняття рішення за результатами її розгляду та здійснення страхової виплати в разі прийняття відповідного рішення.
Як передбачено ст. 27, 28 Закону № 3720-IX у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з: пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи; пошкодженням чи знищенням дороги, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; пошкодженням чи знищенням іншого майна потерпілої особи, крім випадків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 30 цього Закону; проведенням робіт, необхідних для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; пошкодженням транспортного засобу внаслідок його використання для доправлення потерпілої особи до закладу охорони здоров`я, у тому числі забрудненням салону такого транспортного засобу; доставкою (транспортуванням), зокрема з використанням спеціального автомобіля-евакуатора, пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи з місця дорожньо-транспортної пригоди, якщо такий транспортний засіб не може рухатися самостійно.
Страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із: відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті; евакуацією (доставкою) транспортного засобу в межах 150 кілометрів (якщо інша відстань не погоджена між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою) від місця дорожньо-транспортної пригоди на території України до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки на території України, або до місця здійснення відновлювального ремонту на території України, а також від місця проживання потерпілої особи або місця стоянки на території України до місця здійснення відновлювального ремонту на території України; оплатою послуг стоянки, якщо транспортний засіб з поважних причин необхідно перемістити на стоянку, але не більше ніж до дати отримання страхової виплати.
Витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
При цьому, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 30 Закону 3720-IX страхова (регламентна) виплата не здійснюється за шкоду у частині втрати товарної вартості транспортного засобу, визначеної відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.
Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.
Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).
Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Системний аналіз п. 12 ч. 1 ст. 30 Закону № 3720-IX, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17.
Ураховуючи наведене, вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 втрати товарної вартості колісного транспортного засобу у розмірі 14 365,24 грн. підлягає задоволенню.
Інформація щодо наявності обставин, передбачених підпункт 8.6.2 пункту 8.6. розділу VIII Методики, за яких величина ВТВ КТЗ не нараховується, та які не були враховані при здійсненні оцінки такої шкоди, відсутня.
При визначені розміру завданої майнової шкоди, суд виходить зі звіту про визначення вартості матеріального збитку, складеного оцінювачем ОСОБА_4 19.12.2025 року. Зазначений звіт є обґрунтованим належним чином, сумнівів у суду не викликає, та визнається судом як належний, допустимий та достатній доказ розміру заподіяної позивачу шкоди. Натомість відповідач зазначений звіт належним чином не спростував, не надав достатніх контраргументів та доказів протилежного.
Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, яка не охоплюється страховим відшкодуванням згідно із положеннями Закону № 3720-IX, суд зазначає наступне.
Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з пунктами 7, 9 постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.
Враховуючи, викладене, судом встановлено, що позивач зазнав моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ця моральна шкода полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, психологічному напруженні, порушенні звичного способу життя та необхідності протягом тривалого часу самостійно вирішувати наслідки ДТП. Отже, очевидним є те, що позивачу завдано моральної шкоди. При цьому не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Зокрема в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами.. можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Враховуючи обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за доцільне задовольнити частково позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.
Щодо стягнення судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на проведення оцінки, суд зазначає наступне.
До судових витрат Закон відносить судовий збір та витрати пов`язані із розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 133 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Згідно ч. 6 та ч.7 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
На підтвердження витрат на проведення оцінки, позивачем долучено до позовної заяви сам звіт про визначення вартості матеріального збитку, акт здачі-прийняття виконаних робіт № 5038 від 19.12.2025 року, відповідно до якого вартість проведеного дослідження складає 5 000 грн., а також платіжну інструкцію № @2PL635729 про сплату ОСОБА_1 на рахунок ФОП « ОСОБА_4 » 5 000 грн. за проведення зазначеного дослідження.
Зазначений звіт про визначення вартості матеріального збитку визнано судом належним та допустимим доказом та покладено в обґрунтування рішення.
За таких обставин, враховуючи вищенаведене та подані до суду документи, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на залучення спеціаліста у розмірі 5 000 грн, які, оскільки вимоги щодо стягнення майнової шкоди задоволені судом в повному обсязі, підлягають стягненню з відповідача, як такі, що є співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
Крім того, враховуючи те, що позов задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 1 755,75 грн., виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 19 365,24 гривень) * 2 662,40 гривень (сума сплаченого судового збору) / 29 365,24 гривень (розмір заявлених позовних вимог) = 1 755,75 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 14 365 (чотирнадцять тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 24 копійки та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, а всього 19 365 (дев`ятнадцять тисяч триста шістдесят п`ять) гривень 24 копійки.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, на проведення оцінки в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок та судовий збір в розмірі 1 755 (одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 75 копійок.
Повне судове рішення складено 02 липня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення судового рішення 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ГАРДІАН», адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 96. 

Суддя           Д.А. Свєтушкіна