Справа № 604/1324/25
Провадження № 2/604/112/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року сел. Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі 
головуючого судді Сидорак Г.Б.,
за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в сел. Підволочиськ позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-«Авангард»про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «Компанія-«Авангард»про розірвання договору оренди землі від 18 липня 2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем щодо об`єкта нерухомого майна – земельної ділянки площею 2,2522 га, кадастровий номер 6124682000:01:001:0161, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати, пені та індексу інфляції в розмірі 43400,68 грн, з яких орендна плата - 26703,71 грн, 15968,67 грн - інфляційні втрати, 728,30 грн – пеня у розмірі 3% річних.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 18 липня 2018 року він уклав договір оренди землі з ТОВ «Компанія-«Авангард»щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6124682000:001:0161, площею 2,2522 га, договір укладено на 15 років з моменту його державної реєстрації. Відповідно пунктів 6 і 8 Договору - орендна плата за користування земельною ділянкою становить не менше 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в грошовому виразі складає 4855,22 грн за один повний рік користування земельною ділянкою. Однак, відповідач умови договору оренди земельної ділянки систематично не виконує, чим порушує ч. 5 ст. 24 Закону України «Про оренду землі». Оскільки умови договору порушувались відповідачем, позивач звертався до суду з позовом щодо розірвання договору оренди у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати за період 2019 рік - грудень 2022 рік. Рішенням Підволочиського районного суду від 30.04.2024 року у розірванні договору оренди відмовлено з наступних мотивів: «ТОВ «Компанія-«Авангард» надав відомості на видачу зерна за городи та паї 2018, 2019, 2022 років та розписки позивача про отримання коштів за пай в розмірі 10000 грн 04.08.2020, 11000 грн 1.09.2021 та 12000 грн 19.10.2023; при цьому сума коштів та (чи) отриманого зерна виходить за межі орендної плати, визначеної у договорі оренди від 18.07.2018 та не суперечить твердженню відповідача про виплату орендної плати в загальній сумі, виходячи з двох орендованих у позивача земельних ділянок». Позивач зазначає, що з цим рішенням суду категорично не погоджується, оскільки вищезазначені кошти за пай, про які йшлося у згаданому рішенні суду від 30.04.2024 року і які стали причиною відмови у розірванні договору, він отримав лише за одну земельну ділянку, за зовсім іншу і за іншим договором оренди, розмір якої 2,0 га, що знаходиться в користуванні товариства за договором від 22.07.2019 року. Позивач зазначає, що орендної плати за договором від 18.07.2018 року не отримував, тому 10 жовтня 2025 року направив відповідачу письмову претензію на 52141,77 грн, що складається з орендної плати, інфляційних нарахувань та пені. У відповідь на претензію 10.11.2025 року від відповідача надійшли кошти в сумі 24979,00 гривень з призначенням платежу «Зарахування пайової оплати». На думку позивача претензію відповідач визнав та частково задовільнив. Борг відповідача перед позивачем щодо невиплаченої орендної плати за період з 2018 по 2023 рік, виходячи з мінімальної суми зазначеної в договорі оренди землі від 18.07.2018, становить 26703,71 грн, а з урахуванням інфляційних та 3 % річних, загальна сума боргу становить 43400,68 грн. Узв`язку з наведеним позивач просить задовольнити позов в повному обсязі та стягнути судові витрати з відповідача.
Представник відповідача адвокат Черніцький І.Р. подав відзив, у якому зазначив, що з 2018 року по теперішній час відповідач в повному обсязі виконує взяті на себе зобов`язання та виплачує позивачу плату за користування орендованим паєм, що підтверджується письмовими доказами. Як вбачається із рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30.04.2024 року, відповідач здійснював плату за оренду двох земельних ділянок одразу по двох договорах по 2023 рік, судом не було встановлено порушень щодо невиконання зобов`язань зі сторони відповідача. Відтак, відповідач вважає, шо суд у цій справі не вправі з`ясовувати чи виконувались зобов`язання відповідача згідно оскаржуваного договору оренди паю з 2018 року по 2023 рік, оскільки дані обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили. Позивачем не було доведено, що вказані платежі були здійсненні на виконання іншого договору оренди і до виконання зобов`язань за спірним договором оренди не відносяться, а тому не доведено факт систематичної несплати орендної плати (два та більше випадки). Адвокат зазначає, що твердження позивача про задоволення його претензії на суму 24979,00 грн є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки нарахування даної суми коштів було черговим платежем за користування земельними ділянками взятими в оренду за 2025 рік. В задоволенні позову просить відмовити та стягнути на користь відповідача судові витрати.
В судовому засіданні позивач позов підтримав, його представник - адвокат Алексенко С.Л. підтримав позов з підстав, що у ньому зазначені, пояснив суду, що відповідач маніпулює фактами виплати орендної плати лише за одну земельну ділянку площею 2,00 га за договором від 22.07.2019, стверджуючи що вказана орендна плата була виплачена одночасно за оренду двох земельних ділянок, хоча жодних доказів цього не надає. Відповідач в період з 2018 по 2023 роки виплачував орендну плату виключно за земельну ділянку площею 2,00 га (соцсфери) та взагалі не виплачував орендної плати за земельну ділянку (пай) площею 2,2522 га. Лише після судового розгляду справи №607/5477/23 відповідач виплатив частину орендної плати по договору від 18.07.2018 в розмірі 10143 грн за 2024 рік, та уже після звернення до нього з претензією виплатив орендну плату за 2025 рік. Щодо твердження відповідача, що судом в рішенні від 30.04.2024 по справі №607/5477/23 нібито було встановлено факт виплати відповідачем орендної плати за період з 2018 по 2023 рік, то вказане не відповідає дійсності. Так, у вказаному рішенні суд лише зазначив, що позивачем не було доведено факту систематичної несплати орендної плати (два та більше випадки) з боку відповідача по договору від 18.07.2018, а тому було відмовлено позивачу у задоволені позову. Позов просив задовольнити та стягнути на користь позивач понесені судові витрати.
В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Черніцький І.Р. щодо позову заперечив, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 18 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія-«Авангард» було укладено договір оренди землі, об`єктом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 6124682000:01:001:0161, загальною площею 2,2522 га.
Відповідно до пунктів 6 та 8 договір укладений на 15 років з моменту його державної реєстрації; орендна плата за користування земельною ділянкою становить не менше 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в грошовому виразі складає 4855,22 грн за один повний рік користування земельною ділянкою.
Крім того, 22 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія-«Авангард» було укладено договір оренди землі, об`єктом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 6124682000:01:001:0387, загальною площею 2,0 га, строком дії до 31.12.2031 року. Відповідно до 9 договору орендна плата вноситься орендарем у наступній формі та розмірі: в грошовій формі, або за згодою сторін допускається натуральна форма орендної плати, в розмірі 10 кг зерна пшениці (із розрахунку 850 кілограмів на один гектар).
У позовній заяві позивач покликається на систематичне невиконання відповідачем умов договору від 18 липня 2018 року, а саменесплату орендної плати за період 2018 - 2023 років.
Рішенням Підволочиського районного суду від 30.04.2024 року у справі № 607/5477/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Компанія-«Авангард» про розірвання договору оренди земельної ділянки (паю) від 18.07.2018 в позові відмовлено та встановлено, що: «Позивач не надав доказів порушення відповідачем строків виплати орендної плати за договором оренди від 18.07.2018 два та більше рази, що б давало підстави для визнання порушень відповідачем умов договору зі сплати орендної плати такими, що має систематичний характер. Натомість відповідач надав відомості на видачу зерна за городи та паї 2018, 2019, 2022 років та розписки позивача про отримання коштів за пай в розмірі 10000 грн 04.08.2020, 11000 грн 1.09.2021 та 12000 грн 19.10.2023 (а.с. 66-74). При цьому сума коштів та (чи) отриманого зерна виходить за межі орендної плати, визначеної у договорі оренди від 18.07.2018 та не суперечить твердженню відповідача про виплату орендної плати в загальній сумі, виходячи з двох орендованих у позивача земельних ділянок. Позивачем не доведено, що вказані платежі були здійсненні на виконання іншого договору оренди і до виконання зобов`язань за спірним договором оренди не відносяться, а тому не доведено факт систематичної несплати орендної плати(два та більше випадки).»
Це рішення суду набрало законної сили, та позивачем не оскаржувалося.
У позові ОСОБА_1 вказує, що не погоджується з рішенням суду у справі № 607/5477/23, тому подав ще один позов.
Суд, порівнявши заявлені позивачем у цій справі № 604/1324/25 та позовні вимоги у справі № 607/5477/23, встановив, що в обох позовах позивач вказував на те, що відповідач за період 2018 - 2023 років систематично не сплачує орендну плату за договором оренди землі від 18 липня 2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія-«Авангард», об`єктом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 6124682000:01:001:0161, загальною площею 2,2522 га.
Тобто фактично предметом обох позовів є розірвання договору оренди землі, а обставинами, на яких ґрунтуються позови - систематична несплата орендної плати.
Проте у справі № 607/5477/23 суд вже надав оцінку обґрунтованості таких позовних вимог - у їх задоволенні відмовлено. Наведені позивачем обставини та докази у справі № 604/1324/25 фактично зводяться до необхідності переоцінки рішення суду, з яким не згоден позивач.
Виходячи з викладеного, оскільки у справах № 604/1324/25 і № 607/5477/23, рішення у якій вже набрало законної сили, встановлено тотожність сторін спору, предмета позову, підстав позову, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-«Авангард» про розірвання договору оренди землі від 18 липня 2018 року, укладеного щодо об`єкта нерухомого майна – земельної ділянки площею 2,2522 га, кадастровий номер 6124682000:01:001:0161, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Крім того, позивач також заявив похідну вимогу про стягнення заборгованості з орендної плати, пені та індексу інфляції в розмірі 43400,68 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Преюдиційність безпосередньо пов`язана з презумпцією істинності судового рішення, конституційною нормою про обов`язковість судового рішення (частина друга статті 129 Основного закону України), а також такими складовими верховенства права як принцип правової визначеності, легітимних очікувань, процесуальної економії, а також заборони зловживати процесуальними правами.
Преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Таким чином, оскільки рішенням Підволочиського районного суду від 30.04.2024 року у справі № 607/5477/23 встановлено, що позивач не надав доказів порушення відповідачем строків виплати орендної плати за договором оренди від 18.07.2018, не доведено факт систематичної несплати орендної плати(два та більше випадки), то, з врахуванням приюдиційності цього рішення суду, відсутні підстави для стягнення заборгованості з орендної плати, а також пені та індексу інфляції в розмірі 43400,68 грн, оскільки вони є наслідком прострочення виконання зобов`язання.
З аналізу долучених доказів встановлено, що за 2024 рік та 2025 рік заборгованості з орендної плати немає, що не заперечувалося позивачем в судовому засіданні.
Як позивачем так і відповідачем заявлялися до стягнення судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1) . Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2).
Щодо судових витрат позивача, то у зв`язку з закриттям провадження в частині позовних вимог та відмовою в решті - їх необхідно віднести на його рахунок.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
До заяви про встановлення розміру судових витрат представник відповідача долучив копію договору №03 про надання правничої допомоги від 16 грудня 2026 року.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Так, представником відповідача на підтвердження надання правничої допомоги надано ордер на надання правничої допомоги, копію договору від 16.12.2025 року, копію рахунку №03 від 30.12.2025 року за правову допомогу згідно договору, копію платіжної інструкції на суму 50000 грн.
Враховуючи заперечення сторони позивача щодо суми витрат, а також те, що матеріали цивільної справи №604/1324/25 не є об`ємними та складаються з одного тому, справа по суті вирішилася за три судових засідання, адвокат брав участь в засіданнях поза межами приміщення суду, виходячи із критерію пропорційності, а також характер виконаної представником відповідача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторони, суд вважає за необхідне стягнути з позивача в користь відповідача 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 89, 141, 263-265, п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-«Авангард» про розірвання договору оренди землі від 18 липня 2018 року, укладеного щодо об`єкта нерухомого майна – земельної ділянки площею 2,2522 га, кадастровий номер 6124682000:01:001:0161, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відмовити в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-«Авангард» про стягнення заборгованості з орендної плати, пені та індексу інфляції в розмірі 43400,68 грн.
Судові витрати, понесені позивачем, покласти на ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-«Авангард» 10000 (десять тисяч) гривень понесених судових витрат на надання правової допомоги.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: с. Жеребки, Тернопільський район, Тернопільська область, РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія-«Авангард», юридична адреса: вул. Грушевського, 52, сел. Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, ЄДРПОУ 30622473.
Повне судове рішення складено 08 травня 2026 року.

Суддя Г.Б. Сидорак