Справа № 749/1637/25
Номер провадження 2/749/41/26 

Р І Ш Е Н Н Я  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року Сновський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Чигвінцева М.С.
секретаря Михалевич М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Сновськ у порядку загального позовного провадження цивільну справу №749/1637/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Фінпром Маркет» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №8916564 від 21.05.2025 року в загальному розмірі 22 579,30 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.05.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено Договір про надання коштів у кредит №8916564, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 8 900,00 грн. строком на 360 днів (з 21.05.2025 по 15.05.2026 року) з фіксованою процентною ставкою 0,95% на день, що нараховується на залишок заборгованості за тілом кредиту, а також комісією за надання кредиту у розмірі 17,25% від суми наданого кредиту, що становить 1 535,25 грн. На виконання умов договору, кредитодавець перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 8 900,00 грн.
16.10.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу №16/10/25, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором кредиту №8916564 від 21.05.2025 року, в тому числі за Реєстром прав вимог №16/10/25-01 від 16.10.2025 року на суму 22 579,30 грн.
Оскільки відповідач зобов`язання за договором кредиту не виконала та будь-яких платежів у рахунок погашення заборгованості не здійснила, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 22 579,30 грн., з яких: 8 900,00 грн. - основний борг; 7 694,05 грн. - проценти; 1 535,25 грн. - комісія за надання кредиту; 4 450,00 грн. - пеня/неустойка; 0 грн. - проценти за понадстрокове користування, а також судові витрати.
У судове засідання представник позивача не з`явилася, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи без її участі. 
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання рекомендованого поштового повідомлення за зареєстрованим місцем проживання. Про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, жодних заяв від нього не надходило, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.
Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 21.05.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №8916564.
Відповідно пункту 3.1 Договору, для отримання кредиту, позичальник має бути зареєстрований в ІКС, для чого він проходить процедуру реєстрації на Сайті Товариства.
Результатом проходження всіх етапів реєстрації є творення Особистого кабінету Позичальника (п.3.3 Договору). Згідно пункту 4.1, після реєстрації на Сайті (та/або мобільному додатку) в ІКС та створення Особистого кабінету, позичальник подає Заявку на отримання кредиту шляхом вибору на Сайті бажаних умов надання кредиту: суми та строку кредиту.
Після схвалення Заявки позичальника на отримання кредиту, кредитодавець на електронну пошту та/або на зареєстрований позичальником номер мобільного телефону надсилається повідомлення про прийняте рішення (п. 4.6 Договору).
До укладення (підписання) Договору, позичальнику надається можливість вивчити умови Договору, включаючи всі його суттєві умови (у тому числі ті, які встановлюють детальний розпис загальної вартості кредиту) шляхом ознайомлення з умовами Оферти, паспортом споживчого кредиту, інформацією на Сайті, тощо (п. 5.3 Договору).
Згідно пункту 5.6, Договір укладається відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (Акцепт) пропозиції (Оферти) укласти Договір в електронній формі та його підписання сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений (підписаний) таким чином Договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі.
Умовами Договору встановлено, сторонами погоджено, що відповідачу надано грошові кошти в сумі 8 900,00 грн. строком на 360 днів (з 21.05.2025 по 15.05.2026 року) з фіксованою процентною ставкою 0,95% на день, що нараховується на залишок заборгованості за тілом кредиту, а також комісією за надання кредиту у розмірі 17,25% від суми наданого кредиту, що становить 1 535,25 грн.
Відповідно до п.7.1 Договору, позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування або строку виплати кредиту, установлених цим Договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосування одноразового ідентифікатора під час такого ініціювання.
Договір кредиту підписано в електронній формі шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора (електронного підпису) 824080, направленого на електронну адресу tatashumskaa31@gmail.com відповідача, в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ідентифікація позичальника здійснювалась через систему BankID НБУ за посередництвом «monobank».
Так, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало прийняті на себе зобов`язання надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 8900,00 грн., шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС»).
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується платіжною інструкцією № a3601937-b697-4464-8f86-2a0feb8e2065 від 21.05.2025 року та довідкою №КД-000060099 від 13.10.2025 року, виданою ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС», якою підтверджується зарахування коштів у розмірі 8 900,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідно до п. 159 Положення про організацію бухгалтерського обліку НБУ (постанова НБУ №164 від 29.07.2022), зазначені документи мають статус первинного документа.
Факт зарахування коштів також підтверджується Випискою щодо руху коштів по рахунку за період 21.05.2025-24.05.2025, наданою АТ «Акцент-Банк». Також підтверджується, що номер карти НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
В підтвердження позовних вимог позивачем також надано: розрахунок заборгованості, відповідно якого станом на 16.10.2025 року заборгованість складала 22 579,30 грн., з яких: 8 900,00 грн. - основний борг; 7 694,05 грн. - проценти; 1 535,25 грн. - комісія за надання кредиту; 4 450,00 грн. - пеня/неустойка; 0 грн. - проценти за понадстрокове користування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 . Договору кредиту №8916564 від 21.05.2025 року.
Доказів щодо спростування факту укладення договору і отримання кредиту відповідачем не надано.
16.10.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Фінпром Маркет» укладений договір факторингу № 16/10/25, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за Договором кредиту №8916564 від 21.05.2025.
Так, згідно п. 2.1.3 перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу (день підписання реєстру прав вимог).
Відповідно до Реєстру боржників від 16/10/25-02 від 16.10.2025 року до ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених Договором факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 року в тому числі до відповідача в сумі 22 579,30 грн. Отже, позивач набув всіх прав кредитора щодо відповідача в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу права вимоги.
З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування відсотків та не застосовувалося жодних штрафних санкцій.
Таким чином, судом встановлено, що вказаний Договір факторингу підтверджує належний перехід прав вимоги до відповідача за кредитним договором - до ТОВ «Фінром Маркет».
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо).
Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулась заміна кредитора, а тому до ТОВ «Фінром Маркет», перейшло право вимоги за Договором кредиту №8916564 від 21.05.2025 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 .
Відтак вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.
Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за Договором кредиту в межах заявлених позивачем вимог, суд не вбачає підстави у їх задоволенні в повному обсязі, з огляду на наступне.
Умовами договору передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту (економічна сутність - плата за надання кредиту)- 17,25% від суми Кредиту та дорівнює 1535,25,00 грн. 
Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта плати за придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання фінансових послуг.
Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 у справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку (іншої фінансової установи), який отримав на те ліцензію, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, то така операція, як моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку (фінансової установи) та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором.
Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді винагороди за надання кредиту та/або за зміну умов договору є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабшої сторони договору, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.
Банк чи інша фінансова установа, не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє кредитодавець або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).
Інакше кажучи, банк чи інша фінансова установа, яка надає кредит неповноважні стягувати з позичальника плату (комісію) за його надання та управління кредитом, адже такі дії не становлять окрему фінансову послугу, яку б замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п.29 постанови Верховного Суду у справі № 363/1834/17).
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 686/1696/15-ц від 09.12.2020, № 622/1148/13-ц від 09.12.2020, № 236/2227/17-ц від 09.12.2020, № 724/1391/16-ц від 25.11.2020, № 483/2022/17-ц від 11.11.2020 та інших.
Відповідні висновки Верховного Суду стосуються усіх суб`єктів фінансових послуг з надання кредиту (позики).
Судом встановлено, що ТОВ «Фінпром Маркет» є фінансовою установою, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Повне найменування юридичної особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», код ЄДРПОУ 43311346.
Основним видом діяльності товариства є надання фінансових послуг, зокрема надання коштів у кредит. Товариство включене до Державного реєстру фінансових установ та здійснює діяльність фінансової компанії на підставі відповідної ліцензії Національного банку України. 25.03.2024 Національним банком України внесено запис до ДРФУ про переоформлення ліцензії ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" (код за ЄДРПОУ 43311346) на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу на ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги - факторинг. Відомості щодо статусу фінансової установи та наявності чинної ліцензії містяться у відкритому доступі на офіційному сайті Національного банку України. 
Крім того, суд зазначає, що чинне законодавство допускає можливість встановлення у договорі споживчого кредиту комісії, пов`язаної з наданням та обслуговуванням кредиту. Водночас правомірність такої комісії залежить від визначення у договорі конкретного переліку додаткових чи супутніх послуг, за які вона справляється, а також належного погодження таких послуг зі споживачем.
У спірному випадку умовами кредитного договору передбачено сплату комісії за надання кредиту, однак сам договір не містить визначення переліку конкретних послуг, які надавалися позичальнику та за які встановлено відповідну плату. Позивачем також не надано належних і допустимих доказів фактичного надання таких додаткових послуг та погодження їх вартості відповідачем при укладенні договору.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивач неправомірно визначив в кредитному договорі сплату позичальником комісії за надання кредиту в розмірі 1535,25,00 грн. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, стягнути заборгованість за пенею/неустойкою у розмірі 4450,00 грн. 
Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, із 5:30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який діє і наразі. 
Таким чином, враховуючи наведені положення Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позивачем неправомірно нарахована сума за пенею/неустойкою за Договором кредиту №8916564 від 21.05.2025 розмірі 4450,00 грн., яка не підлягає стягненню з відповідача. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Положення ст. 81 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимоги позивача, виходячи з наступного розрахунку 8900,00 грн. (заборгованість за тілом кредиту) +7694,05 грн. (заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами) = 16594,05 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову в електронній формі сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (з урахуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу №57991564.1 від 31.10.2025.
Оскільки позовні вимоги задовольняються частково на суму 16594,05 грн., що становить 73,49% від загальної суми позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно - у розмірі 1780,22 грн.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, стороною позивача подано до суду: Договір надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 року, Акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 25.08.2025 року, Витяг з Акту №6ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором надання правничої допомоги від 21.10.2025.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, за відсутності заперечень з боку відповідача, суд вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача.
Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3307,05 грн. (4500,00х73,49%).
Згідно ч. 5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 512, 514, 526, 527, 530, 610, 611, 625, 638, 639, 652, 1048, 1049, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст.ст. 133, 141, 259, 263, 265,268, 273,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження: м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, р/р НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ», МФО 334851) заборгованість за Договором кредиту №8916564 від 21.05.2025 року у загальному розмірі 16594 (шістнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) грн. 05 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження: м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, р/р НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ», МФО 334851) судовий збір у розмірі 1780 (одна тисяча вісімдесят) грн. 22 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження: м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, р/р НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ», МФО 334851) витрати на правничу допомогу у розмірі 3 307 (три тисячі триста сім) грн.05 коп.
У задоволенні решти вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга поданапротягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду відповідно до ст. 355 ЦПК України або через Сновський районний суд Чернігівської області відповідно до п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Суддя         М.С. Чигвінцев