КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/2048/23 Головуючий у суді І інстанції Машкевич К.В.
Провадження № 22-ц/824/6854/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2025 року у справі за заявою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поворот виконання додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство розвитку громад та територій України, первинна профспілкова організація контролерів та ревізорів Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», виконуючий обов`язки голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Востріков Олексій Миколайович, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року ДП «Адміністрація морських портів України» звернулося до судуіз заявою про поворот виконання додаткового рішення у справі № 752/2048/23.
В обґрунтування заяви зазначило, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року був частково задоволений позов ОСОБА_1 . Визнано незаконним наказ ДП «Адміністрація морських портів України» № 37-к від 17 січня 2023 року «Про звільнення», поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту внутрішнього аудиту апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» з 17 січня 2023 року, стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 347 905,36 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу(за вирахуванням визначених законом податків та зборів).
Додатковим рішенням суду від 08 червня 2023 року стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В подальшому, ухвалені у справі № 752/2048/23 судові рішення неодноразово були предметом перегляду в апеляційному та касаційному порядку.
Остаточною постановою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Разом з тим, на виконання рішень суду першої інстанції 28 серпня 2024 року з позивачем було проведено остаточний розрахунок та виплачено, у тому числі 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначені грошові кошти були виплачені ОСОБА_1 відповідно до платіжної інструкції від 28 серпня 2024 року № 2424 на загальну суму 230 047,80 грн, включаючи і витрати на правову допомогу.
Враховуючи, що постановою суду касаційної інстанції від 06 серпня 2025 року рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові, ОСОБА_1 в розумінні пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України вважається таким, що безпідставно одержав кошти від ДП «Адміністрація морських портів України» на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а відтак відповідні кошти в сумі 20 000,00 грн підлягають поверненню.
Застосовуючи поворот виконання рішення суду на підставі статті 444 ЦПК України, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачу безпідставно стягнуте з нього, оскільки скасування основного рішення робить додаткове рішення таким, що не набрало законної сили, що призводить до скасування всіх залежних рішень (включаючи додаткові) та необхідності повернення вже стягнутих витрат у порядку повороту виконання рішення.
На підставі викладеного заявник просив суд допустити поворот виконання додаткового рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року (в дійсності - від 08 червня 2023 року) у справі № 752/2048/23, стягнувши зі ОСОБА_1 на користь ДП «Адміністрація морських портів України» 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, одержаних на виконання вказаного рішення.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2025 року в задоволенні заяви ДП «Адміністрація морських портів України» відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, щочинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, заявник звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального й неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про поворот виконання рішення задовольнити.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що відмовляючи в задоволенні заяви про поворот виконання рішення, суд дійшов помилкового висновку про наявність законодавчої заборони допускати поворот виконання рішення суду у справах, які виникли з трудових правовідносин.
Заявник вважає, що застосовані судом в оскаржуваній ухвалі висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 607/3393/18 (провадження № 61-13597св21), стосуються неможливості повороту виконання рішення суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу після скасування судового рішення, за яким було виконано стягнення.
Верховний Суд з урахуванням норм частини другої статті 445 ЦПК України та частини першої статті 239 КЗпП України виснував, що чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалене те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.
З урахуванням зазначеного, Верховний Суд дійшов до висновку, що оскільки відсутні докази того, що скасоване ним рішення апеляційного суду було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви АТ «Укрзалізниця» про поворот виконання судового рішення в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Суд першої інстанції, застосувавши вказані висновки Верховного Суду, керуючись нормами частини другої статті 445 ЦПК України та частини першої статті 239 КЗпП України, урахувавши, що підставою для скасування ухвалених судом першої та апеляційної інстанції рішень у справі не було їх ухвалення на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях, дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для повороту виконання додаткового рішення у справі № 752/2048/23.
ДП «Адміністрація морських портів України» звертає увагу на те, що саме входить до інших виплат, що випливають з трудових правовідносин з урахуванням норм статей 97, 116, 2233 КЗпП України та роз`яснень у Рішенні Конституційного. Суду України. від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, а саме під іншими виплатами, що випливають з трудових правовідносин, слід розуміти виплати, які спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, тобто є державними гарантіями, у тому числі оплата простою, виплата вихідної допомоги, виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності тощо.
Водночас зі змісту поданої заяви про поворот виконання рішення у справі № 752/2048/23 вбачається, що вона не стосується повернення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, а стосується повернення витрат на професійну правничу допомогу, які не пов`язані з трудовими правами позивача, а є складовою судових витрат.
Також заслуговує на увагу те, що Верховний Суд у додатковій постанові від 15 жовтня 2025 року в цій справі, відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, зазначив про те, що ДП «Адміністрація морських портів України» має право звернутися до суду першої інстанції щодо відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн, сплачених на виконання додаткового рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року, в порядку статті 444 ЦПК України.
Тобто, касаційним судом не зазначено про жодну правову підставу щодо заборони повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень в частині, що стосується повернення витрат на професійну правничу допомогу, а навпаки визначено про наявність у заявника такого права, яке може бути реалізовано в порядку статті 444 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу про відмову в повороті виконання рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи заявника є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції ухвалив законне судове рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.
Зокрема вказує, що надана ДП «Адміністрація морських портів України» платіжна інструкція № 3723616 від 28 серпня 2024 року на суму 230 047,80 грн із призначенням платежу: «заробітна плата за серпень 2024» не підтверджує оплату витрат на професійну правничу допомогу позивачу, відтак поворот виконання саме таких судових витрат у розмірі 20 000,00 грн є безпідставним.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ДП «Адміністрація морських портів України» - Ігнатенко Т.Б. підтримала аргументи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Задорожний О.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.
Треті особи явку своїх представників в судове засідання не забезпечили і правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомляли, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також заперечень відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Водночас потрібно враховувати, що право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.
Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника, можлива лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть зводиться до повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим судовим рішенням.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року у справі № 752/2048/23частково задоволено позов ОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Визнано незаконним наказ ДП «Адміністрація морських портів України» № 37-к від 17 січня 2023 року «Про звільнення», поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту внутрішнього аудиту апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» з 17 січня 2023 року, стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 347 905,36 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу(за вирахуванням визначених законом податків та зборів). У решті позову відмовлено.
Вказане судове рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу у розмірі 86 976,43 грн (за вирахуванням визначених законом податків та зборів).
Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» задоволено. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.
Постановою Верховного Суду від 20 березня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» залишено без задоволення. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року касаційну скаргу ДП «Адміністрація морських портів України» задоволено. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2024 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулувідмовлено.
Додатковою постановою Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року заяву ДП «Адміністрація морських портів України» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Судові витрати, понесені ДП «Адміністрація морських портів України» за подання апеляційної та касаційної скарг, у розмірі 17 441,38 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні вимог заяви про стягнення із ОСОБА_1 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, сплачених на виконання додаткового рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року, суд касаційної інстанції зазначив, що ДП «Адміністрація морських портів України» має право звернутися до суду першої інстанції щодо відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн, сплачених на виконання вказаного додаткового рішення, в порядку статті 444 ЦПК України.
Отже, при ухваленні вказаних судових рішень Верховний Суд питання про поворот виконання попередніх судових рішень, прийнятих у справі № 752/2048/23, не вирішував.
ДП «Адміністрація морських портів України» звернулося до суду першої інстанціїіз заявою про поворот виконання додаткового рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року у справі № 752/2048/23, в якій просило стягнути зі ОСОБА_1 на його користь 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, одержаних на виконання вказаного рішення.
Розгляд заяв про поворот виконання рішення проводиться відповідно до Розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він, зокрема відмовляє в позові повністю.
За змістом частин першої - третьої статті 444 ЦПК України, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.
Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина дев`ята статті 444 ЦПК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Враховуючи позицію Конституційного Суду України щодо тлумачення норми статті 444 ЦПК України, яка регулює питання застосування інституту повороту виконання рішення, поворот виконання рішення - це повернення саме сторін в первісне становище у зв`язку із скасуванням виконаного рішення суду з метою поновлення їхніх прав.
Поворот виконання - це процесуальна форма захисту прав боржника, яка полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням. Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі. Застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.
Враховуючи зазначене, положення статті 444 ЦПК України про поворот виконання рішення необхідно розглядати як повернення (виконання) особою, на користь якої відбулось виконання у подальшому скасованого (зміненого) рішення, всього, що було на її користь виконано, тій особі, якою було здійснено таке виконання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 зазначено, що додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.
Отже, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору та не може існувати окремо від нього.
У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17).
Відповідно до частини першої статті 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Зазначене узгоджується зі змістом частини другої статті 445 ЦПК України, згідно з якою у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.
Аналогічне твердження висловлено Верховним Судом у постанові від 25 жовтня 2021 року в справі № 607/3393/18.
Верховним Судом зауважено те, що згідно зі статтею 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Таким чином, чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалене те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.
У справі, яка переглядається, позивач звернувся до суду з вимогами провизнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року, серед іншого, стягнуто з відповідача на користь позивача 347 905,36 грн середнього заробітку з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.
Додатковим рішенням суду від 08 червня 2023 року стягнуто з відповідача на користь позивача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У подальшому, постановою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року було скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
ДП «Адміністрація морських портів України» не просило допустити поворот виконання рішення суду від 19 травня 2023 року шляхом стягнення зі ОСОБА_1 отриманого на виконання цього рішення судусереднього заробітку за час вимушеного прогулу, який входить до структури заробітної плати.
Прохання відповідача полягало лише у повороті виконання додаткового рішення суду в частині повернення сплачених позивачу витрат на професійну правничу допомогу.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на правничу допомогу не входять до інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, оскільки це понесені позивачем процесуальні витрати, які були покладені на відповідача як сторону, не на користь якої було ухвалено рішення по суті спору.
Разом із тим, оскільки таке рішення суду скасоване в касаційному порядку з одночасною відмовою в позові, відповідач має право ставити перед судом питання про повернення цих витрат за рахунок позивач.
Так, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 347 905,36 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за вирахуванням визначених законом податків та зборів).
Вказане судове рішення допущено до негайного виконання у тому числі в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу у розмірі 86 976,43 грн (за вирахуванням визначених законом податків та зборів).
Згідно із частиною шостою статті 444 ЦПК України до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.
Відповідач надав суду платіжні інструкції, відповідно до яких 16 червня 2023 року він сплатив на користь ОСОБА_1 69 581,15 грн, на користь ГУК у м. Києві - 1 304,65 грн військового збору та на користь ГУК в Одеський області - 15 655,75 грн податку з доходів фізичних осіб на виконання рішення суду у справі № 752/2048/23 (а.с. 82-84, т. 13). 
Тобто ДП «Адміністрація морських портів України» виконало рішення суду в частині виплати середнього заробітку в межах місячного платежу, відтак до виплати залишилось 260 928,93 грн (347 905,36 - 86 976,43).
З розрахункового листа за серпень 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 було нараховано 285 773,66 грн, з яких 260 928,93 грн заробітна плата, 24 844,73 грн компенсаційна виплата. Із заробітної плати утримано військовий збір - 4 286,60 грн та податок з доходів фізичних осіб - 51 439,26 грн. Отже, до виплати позивачу залишилось 230 047,80 грн (а.с. 95, т. 13).
Вказана виплата була проведена відповідачем 28 серпня 2024 року за платіжною інструкцією № 2424, у якій зазначено призначення платежу: виплата за рішенням суду по справі № 752/2048/23 за серпень 2024, податки сплачені 28.08.24 р. Без ПДВ (а.с. 92, т. 13).
Виходячи з наведеного, доводи ОСОБА_1 про те, що йому був перерахований лише середній заробіток за час вимушеного прогулу і не перераховувались відповідачем витрати на правничу допомогу відповідно до платіжної інструкції від 28 серпня 2024 року № 2424, не заслуговують на увагу.
За встановлених обставин цієї справи, вищевказаних вимог процесуального закону, а також висновків Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ДП «Адміністрація морських портів України» про поворот виконання додаткового рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року у справі № 752/2048/23 і стягнення зі ОСОБА_1 на користь ДП «Адміністрація морських портів України» 20 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу як таких, що не охоплюється правовим регулюванням статті 444 ЦПК України.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин оскаржувана ухваласуду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про поворот виконання рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, що в силу статті 376 ЦПК України є підставою для її скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ДП «Адміністрація морських портів України» про поворот виконання додаткового рішення у даній справі.
Оскільки ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті заявлених вимог, то відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України із позивача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені заявником у межах даного судового провадження, а саме 2 662,40 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 грудня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Допустити поворот виконання додаткового рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, одержаних на виконання додаткового рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 червня 2023 року у справі № 752/2048/23, а також 2 662,40 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 червня 2026року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній