Справа № 486/743/25
Провадження № 2/467/15/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Арбузинка цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 жовтня 2021 року між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ПКК/143194. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. У зв`язку з непогашенням відповідачем заборгованості по кредиту в порядку, передбаченому договором, несплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків у строк, встановлений договором, виникла заборгованість, яка станом на 03 квітня 2025 року становить 197134 грн. 85 к., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 93549 грн. 39 к., заборгованість за відсотками - 103585 грн. 46 к. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.
За розпорядженням голови Південноукраїнського міського суду Миколаївської області Далматової Г.А. від 08 травня 2025 року справу передано на розгляд Арбузинського районного суду Миколаївської області.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 серпня 2025 року провадження по справі було зупинено у зв`язку з призначенням судово-економічної експертизи. 
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 жовтня 2025 року провадження по справі відновлено за клопотанням експерта про надання додаткових документів.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2026 року провадження по справі зупинено на час проведення судово-економічної експертизи. 
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2026 року провадження по справі поновлено у зв`язку з нездійсненням оплати рахунку за проведення судово-економічної експертизи відповідачем. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність у тексті позовної заяви. Крім цього, подавши заяви про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, не прийняв участь у відеоконференції.
Відповідач у судове засідання двічі не з`явився без повідомлення причин, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлявся за місцем реєстрації, подала суду письмове пояснення, в якому зазначила про відсутність підстав для задоволення позову, вказуючи на пропуск позивачем строків позовної давності та необхідність застосування щодо вимог про стягнення відсотків Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки вона є дружиною військовослужбовця.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 
Судом встановлено, що 20 червня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання комплексних банківських послуг №26205031294214/980/РКО.
Крім цього, 22 жовтня 2021 року АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 (клієнт) підписали додаток про відкриття кредитної лінії № ПКК/143194 до заяви-договору №26205031294214/980/РКО від 20 червня 2019 року.
Згідно цього додатку шляхом підписання заяви-договору та цього додатку клієнт просить, а банк зобов`язується надати банківські послуги: відкрити рахунок № НОМЕР_1 у валюті - гривні, в межах ліміту кредитування, встановленого у розмірі та на умовах, обумовлених цим додатком відкрити клієнту кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредитні кошти. Клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі, передбачені цим додатком, правилами ФО і тарифами.
Відповідно до визначених сторонами умов договору максимальний ліміт кредитної лінії становить 200000 (пункт 1.3.2.1); термін кредитної лінії до 21 жовтня 2024 року (включно) (пункт 1.3.2.2); процентна ставка - фіксована - 30 % річних, з дати укладення цього додатку, крім періоду, вказаного у пункті 1.3.2.3.2.2 цього додатку до дати повернення кредиту в повному обсязі (пункт 1.3.2.3.2.1); видача клієнту кредиту за кредитним договором здійснюється банком в межах поточного ліміту кредитної лінії, безготівковим шляхом з позичкового рахунку на поточний рахунок клієнта, на якому встановлений поточний ліміт кредитної лінії під час ініціювання клієнтом видаткової операції (видаткових операцій), якщо сума видаткової операції (видаткових операцій) перевищує залишок власних коштів клієнта на поточному рахунку. Датою видачі банком клієнту кредиту є дата проведення відповідної видаткової операції зі списання коштів з поточного рахунку клієнта в межах поточного ліміту кредитної лінії. Ціль видачі кредиту (кредитів) за кредитним договором - поточні потреби клієнта (пункт 1.3.2.6.1); клієнт зобов`язаний повністю погасити заборгованість за кредитом (кредитами), виданими в межах кредитної лінії, процентами, комісіями, неустойкою та іншими платежами, передбаченими кредитним договором не пізніше терміну, вказаного у пункті 1.3.2.2 цього додатку або впродовж строку, передбаченого пунктом 1.3.2.7.5 цього додатку (пункт 1.3.2.7.3).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ «Кредобанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Докази мають бути належними, достовірними, допустимими та достатніми.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 78 ЦПК України, якою визначені вимоги до допустимості доказів, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
До предмету доказування у даній справі входять обставини щодо укладання сторонами кредитного договору, отримання відповідачем у розпорядження кредитних коштів, наявність заборгованості за кредитним договором, її складові та розмір.
Відповідач не заперечував факт укладання 22 жовтня 2021 року кредитного договору шляхом підписання того дня додатку про відкриття кредитної лінії №ПКК/143194.
Виходячи з наведених доказів, суд установив, що сторони уклали 22 жовтня 2021 року кредитний договір, в якому обумовили суму та валюту кредиту, умови його надання та порядок і строки повернення, нарахування процентів за користування кредитом. На підставі Договору позивач надав у користування відповідача грошові кошти на умовах кредитної лінії.
Враховуючи положенням статей 81, 89, частини 4 статті 265 ЦПК України, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно зі статтями 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (далі Положення № 75), первинним є документ, який містить відомості про операцію.
До первинних документів бухгалтерського обліку в банках відносяться, зокрема, і виписка по рахунку про рух коштів.
Пунктом 62 Положення № 75 передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц.
По даній справі виписка по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 22 жовтня 2021 року по 03 квітня 2025 року є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними, надходження коштів на погашення заборгованості, наявності заборгованості боржника та її розміру.
Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, за яким заборгованість станом на 03 квітня 2025 року становить 197134 грн. 85 к., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 93549 грн. 39 к., заборгованість за відсотками - 103585 грн. 46 к.
Відповідачем у поясненнях не зазначено в чому полягає неправильність розрахунку, наданого позивачем, також свого «контррозрахунку» остання не навела, суму заборгованості, яку відповідач визнає, не вказала.
Крім того, за клопотанням відповідача ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 серпня 2025 року по справі було призначено судово-економічну експертизу для перевірки розрахунку заборгованості по кредитному договору.
Однак, у зв`язку з тим, що відповідачем ОСОБА_1 не було здійснено оплати за проведення експертизи, вказана експертиза проведена не була.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач мав повернути банку кредитні кошти та відсотки. Сплата будь-яких інших нарахувань банку у наданому суду договорі передбачена не була. Цей договір було укладено строком до 21 жовтня 2024 року включно.
Отже, кредитний договір діяв до 21 жовтня 2024 року (позивач іншого не довів) і після вказаної дати у позивача припинилося право нараховувати відповідачу відсотки у зв`язку з закінченням строку договору.
Вказане випливає з правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, яка звучить так: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Таким чином, у банку наявне право стягнення з відповідача тіла кредиту та відсотків станом на 21 жовтня 2024 року, що становить загальну суму 183180 грн. 52 к. (тіло кредиту 93549 грн. 39 к. та відсотки 89631 грн. 13 к.).
Разом з тим, у письмовому поясненні відповідач посилається на застосування до спірних правовідносин частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначаючи про те, що вона є дружиною військовослужбовця.
Так, відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Ці положення внесені до зазначеного закону України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.
До 18 травня 2024 року ч.15 ст. 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».
На підтвердження того, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця остання надала до суду свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , видане 28 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції про укладення шлюбу між нею та ОСОБА_2 28 листопада 2007 року.
Також, на підтвердження того, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем до суду надано копію його військового квитка серії НОМЕР_3 , наказ № 244 від 01 вересня 2022 року командира військової частини НОМЕР_4 , в якому зазначено про те, що ОСОБА_2 є ст. солдатом, призваним під час загальної мобілізації.
В пункті 17 військового квитка зазначено інформацію про проходження військової служби, а саме: найменування військової частини – НОМЕР_4 , посада – солдат, дата зарахування до списків в/ч та номер наказу – 19.07.2022 року №200, дата виключення із списків в/ч та номер наказу 02.09.2022 року № 244;
найменування військової частини – НОМЕР_5 , посада – механік-водій, дата зарахування до списків в/ч та номер наказу –02.09.2022 року №245, дата виключення із списків в/ч та номер наказу 03.01.2023 №003;
найменування військової частини – НОМЕР_4 , дата зарахування до списків в/ч та номер наказу – 04.01.23 року №4.
Отже, з 19 липня 2022 року і по теперішній час чоловік позивача проходить військову службу.
Із розрахунку заборгованості за кредитним договором, долученого до позовної заяви вбачається, що позивачем нараховані проценти розмірі за період з 01 січня 2022 року по 03 квітня 2025 року.
З урахуванням викладених обставин проценти підлягали нарахуванню відповідачу за період з 01 січня 2022 року по 17 травня 2024 року, що за змістом наданого позивачем розрахунку заборгованості складатиме 73383 грн. 23 к. + (2646 грн. 80 к. / 31 день = 85 грн. 38 к. х 17 днів = 1451 грн. 46 к.) = 74834 грн. 69 к.
За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню тіло кредиту у розмірі 93549 грн. 39 к. та проценти у розмірі 74834 грн. 69 к.
Щодо доводів відповідача щодо пропуску позовної давності, то суд вважає їх безпідставними та такими, що є особистим тлумаченням норм закону на власний розсуд, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). 
Посилання відповідача на те, що позивачем було пропущено позовну давність, суд відхиляє, оскільки з досліджених доказів цього не вбачається. Строк кредитного договору закінчився 22 жовтня 2024 року. З позовом товариство звернулося до суду 28 квітня 2025 року, а отже в межах трирічного строку. Твердження відповідача про те, що строк кредитного договору закінчився не відповідає обставинам справи.
На підставі викладеного, позовні вимоги акціонерного товариства «Кредобанк» підлягають частковому задоволенню.
Сплачені позивачем витрати на оплату судового збору у розмірі 2422 грн. 40 к. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 85.42 %.
Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Кредобанк» (код ЄДРПОУ 09807862, юридична адреса: 79026, м.Львів, вул. Сахарова, 78) заборгованість за кредитним договором від 22 жовтня 2021 року у розмірі 168384 (сто шістдесят вісім тисяч триста вісімдесят чотири) грн. 08 к., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 93549 грн. 39 к., заборгованості за відсотками - 74834 грн. 69 к.
Стягнути з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Кредобанк» (код ЄДРПОУ 09807862, юридична адреса: 79026, м.Львів, вул. Сахарова, 78) судовий збір у розмірі 2069 (дві тисячі шістдесят дев`ять) грн. 21 к.
Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня отримання його копії. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М. Кологрива