Справа №: 148/327/26
Провадження № 2/148/674/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Дамчука О.О
при секретареві Носулько К.П.
представниці відповідача Шелудько О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному порядку з повідомленням сторін в м. Тульчині цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС"» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ"ЕЙС"» набуло права вимоги до відповідача за зазначеними нижче підставами:
11.06.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено кредитний договір № 979609045 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Відповідач добровільно, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.
Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу в тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 3000,00 грн, після чого відповідачем було збільшено суму кредитування до 12000,00 гривень.
28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за яким останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором.
30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ«ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 30/1023-01, за яким останнє набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.
11.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ«ЕЙС» укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, за яким позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 979609045 від 11.06.2021 у загальній сумі 42157,00 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 30157,00 грн - заборгованість по відсоткам.
Кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за його користування не сплатив, у зв`язку з чим позивач вважає свої права порушеними.
Посилаючись на викладене, позивач у заявленому позові просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 42157,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу та судові витрати по справі.
Представник позивача ТОВ «ФК "ЕЙС"» у судове засідання не з`явився, із змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, просить розглянути справу за відсутності представника, а також не заперечує проти винесення заочного рішення в разі неявки відповідача у судове засідання. Крім цього 19.03.2026 від представниці позивача за довіреністю Сахарової О.І. надійшли додаткові пояснення у справі в яких представник позивача обґрунтовує нарахування відсотків по кредитному договору та перехід права вимоги за кредитним договором до позивача по договорам факторингу та обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу. Крім цього зазначила, що відповідач добровільно, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» www.moneyveo.ua де ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а також, номер банківської картки для перерахування коштів. Просила прийняти до уваги надані додаткові пояснення при ухваленні рішення.
19.03.2026 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у яких останній зазначив, що позивачем не доведено жодними належними та достовірними доказами того, що саме цей договір був укладений між ТОВ «МІНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем та що в нього та до Правил надання коштів у позику ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» не вносилися зміни, та саме з цими правилами відповідач був ознайомлений під час укладання угоди. Паспорт споживчого кредиту не може рахуватися невід`ємною складовою частиною кредитного договору, оскільки містить зауваження, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті споживчого кредиту. Позивачем не надано доказів направлення будь-якого ідентифікатора відповідачеві, не надано доказів використання відповідачем цього ідентифікатора, що свідчить про недоведеність позивачем волевиявлення відповідачем на укладення кредитного договору та підписання його електронним підписом. Також відсутні докази перерахування на рахунок відповідача первісним кредитором суми кредитування та в подальшому її збільшення, що свідчить про ненадання позивачем жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти Відповідачу в розмірах, що передбачені кредитним договором, а відповідач ці кошти отримав. Проценти нараховані поза межами строку кредитування, а тому не можуть бути стягнуті з відповідача, доказів того що відбулася пролонгація позивачем не надано. Також зазначає, що позивачем належним чином не доведено факт права переходу вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ТІЛІОН ПЛЮС» оскільки акт звірки взаємних розрахунків не є доказом оплати за договором факторингу. Реєстри права вимоги додані до матеріалів справи не містять дати станом на яку нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомо мості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавалися новому кредитору, отже надані «Реєстри прав вимоги» не є належним доказом наявності заборгованості за кредитним договором, а тому не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Зауважує, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомого є неспівмірним зі складністю справи з огляду на її малозначність, не погоджується з таким розміром правової допомоги, адже вартість правової допомоги є значно завищеною та не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості. Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Заяви та клопотання про відкладення судового засідання від останнього на адресу суду не надходили.
Представниця відповідача адвокат Шелудько О.О. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала з підстав вказаних у раніше поданих додаткових поясненнях. 
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи та надані додаткові пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Із матеріалів справи вбачається, що при укладанні Договору сторони керувались статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" де зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11Закону України"Про електронну комерцію").
Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
З урахуванням викладеного вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК).
У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Також, з розділу «Реквізити Сторін» Кредитного договору вбачається накладання кваліфікованої електронної печатки зі сторони Первинного кредитора та електронного підпису одноразовим ідентифікатором зі сторони Позичальника, що передбачено п. 4.4 Договору кредитної лінії № 979609045 від 11.06.2021.
Доказом накладення кваліфікованої електронної печатки є QR код - матричний код (двовимірний штрих-код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації Кредитодавця.
Умови кредитного договору та довідка щодо дій позичальника і ІТС Кредитора, де вказано що акцепт оферти позичальником одноразовим ідентифікатором, який був відправлений на номер телефону відповідача НОМЕР_1 було здійснено 11.06.2021 о 22:25:38, відтак зазначені докази у сукупності свідчать, що Кредитний договір підписаний Відповідачем із використанням ОТР, який відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відсутність будь-яких належних доказів того, що договір укладено іншою особою та номер телефону на який відправлено одноразовий ідентифікатор не належить відповідачу дозволяє дійти обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідного договору недійсним.
Подібні правові висновки підтверджуються практикою Верховного Суду, зокрема постановами від 14 червня 2022 року в справі № 757/40395/20 (провадження М 61-1 6`059св21) та від 20 червня 2022 року в справі № 757/40396'/20 (провадження М 6`1-850св22), де ВС виснував позицію про законність укладення електронних договорів із використанням одноразового ідентифікатора.
Факт укладення кредитного договору з використанням одноразового ідентифікатора для підписання електронної форми цього договору підтверджується наданими первинними доказами, а саме кредитним договором (а.с.13-15), який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 11.06.2021, у якій зазначенні особисті данні відповідача (а.с.23), довідкою щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», із якої вбачається надсилання одноразового ідентифікатора на зазначений відповідачем номер мобільно телефону. Зазначений під час оформлення заявки на отримання грошових коштів в кредит (а.с.30) та збільшення суми кредитування, а саме 12.06.2021 на 2000,00 грн, 2000,00 грн та 5000,00 грн, що також підтверджується інформаційним листом БТ/Е-16673 від 27.04.2026 АТ «УНІВЕРСАЛ БПНК» наданим на виконання ухвали суду про витребування доказів від 22.04.2026 та випискою по рахунку відповідача (а.с.173-175), про факт зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача у загальному розмірі 12000,00 грн та не спростовується жодними належними та допустимими доказами, відтак, правильне розуміння специфіки електронного договору, відповідно до позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 19.03.2021 № 904/2073/19, не звільняє споживача послуг від виконання взятих на себе зобов`язань.
Судом встановлено, що 11.06.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 979609045, згідно якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної ліній в розмірі кредитного ліміту на суму 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
Кредитний договір відповідач ОСОБА_1 підписав електронним підписом шляхом використання 11.06.2021 о 22:25:04 одноразового ідентифікатора «MNV5B56P», який був відправлений 11.06.2021 о 22:24:35 на вказаний ним номер мобільного телефону НОМЕР_1 .
Із пунктів 4.4 та 4.15 кредитного договору вбачається, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Цей Договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-комунікаційній системі Кредитодавця, та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.
Пунктами 1.1-1.9.3 Договору, передбачено, що за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 12000 грн 00 коп. (дванадцять тисяч грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - «Правила»).
Сума Кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. Договору, це максимальна сума Кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника (п. 1.2 Договору).
Кредитодавець надає перший Транш за Договором в сумі 3000 грн 00 коп. (три тисячі грн. нуль коп.) одразу після укладення Договору (п.1.3 Договору).
Позичальник в будь-який час, протягом Дисконтного періоду дії Договору, може збільшити суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. Повернення Кредиту в повному обсязі позбавляє права Позичальника отримати нові Транші, а Договір вважається припиненим шляхом його повного виконання (п.1.4 Договору).
Загальна сума Кредиту за цим Договором складається з сум Кредиту (Траншів) отриманих протягом всього строку дії Договору (п. 1.5 Договору).
Позичальник має право користуватися Кредитом від дати фактичного отримання суми Кредиту за кожним Траншем та до закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання (п.1.6 Договору).
Кредитна лінія надається строком на 28 (двадцять вісім) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - «Дисконтний період»). У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору, строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором (п.1.7 Договору).
Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена (п. 1.8 Договору). 
За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку:
- виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 598,60 (п`ятсот дев`яносто вісім цілих шість десятих) процентів річних, що становить 1,64 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним (п.1.9.1 Договору);
- за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 598,07 (п`ятсот дев`яносто вісім цілих сім сотих) процентів річних, що становить 1,64 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про Що останній інформується в Особистому кабінеті (п. 1.9.2 Договору).
У випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови Щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього Договору.
Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору (п. 1.9.3 Договору).
У п. 1.12 Договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах:
- зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду (п. 1.12.1 Договору);
- з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 (вісімсот тридцять дев`ять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним (п. 1.12.2 Договору).
Також п. 1.3 Договору передбачено, що Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.9 та 1.12.2. Договору, нараховуються на фактичну суму залишку Кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня фактичного повернення всієї суми Кредиту Позичальником.
Із пунктів 4.2 та 4.3 Договору вбачається, що сторонами погоджено, що трок дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту визначеного в п.1.2 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7. Договору. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дій Договору діють до повного їх виконання.
Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Водночас у п.п. 4.9-4.10 та 4.13 Договору закріплено, що умови цього Договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків Кредитодавця та Позичальника.
Сторони засвідчили, що укладення цього Договору відповідає вільному волевиявленню Сторін, жодна із Сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа Договору, права та обов`язки Сторін, інші умови Договору), та умови Договору є взаємовигідними для кожної із Сторін. У разі істотної зміни обставин, якими Сторони керувалися при укладенні Договору, Договір може бути змінений або розірваний тільки за згодою Сторін.
Позичальник підтвердив, що:
- отримав від Кредитодавця до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах;
- інформація надана Кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
Із чого вбачається, що Договором кредитної лінії № 979609045 від 11.06.2021 передбачено усі необхідні істотні умови кредитного договору, що підтверджується підписами сторін.
На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за кредитним договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за № БТ/Е-16673 від 27.04.2026, було надано лист згідно якого встановлено, що:
На ім`я ОСОБА_1 (РНОКПІІ: НОМЕР_2 ) Банком була емітована платіжна картка № НОМЕР_3 .
Номер телефону НОМЕР_4 є фінансовим номером телефону за картковим рахунком платіжної картки № НОМЕР_3 та знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Повний номер рахунку платіжної карти - маска картки № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), НОМЕР_5 . 
На картковий рахунок платіжної картки № НОМЕР_3 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у період з 11.06.2021 до 16.06.2021 був зарахований платіж у сумі 3000,00 грн.
На картковий рахунок платіжної картки № НОМЕР_3 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у період з 11.06.2021 до 16.06.2021 були зараховані платежі у сумі 2000,00 грн, 2000,00 грн та 5000,00 грн, що підтверджується також наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» випискою по рахунку відповідача та зазначені докази у сукупності підтверджують факт отримання відповідачем вказаних коштів за кредитним договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, представником позивача.
Відповідно до п. 2.1.1.5 договору № 979609045 від 11.06.2021 кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого, Кредитодавець в будь-який час, в тому числі після закінчення Дисконтного періоду, має право відступити право вимоги до Позичальника будь-якій третій особі.
28 листопада 2018 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався на підставі додаткових угод: № 19 від 28 листопада 2019 року на строк до 31 грудня 2020 року, № 26 від 31 грудня 2020 року на строк до 31 грудня 2021 року, № 27 від 31 грудня 2021 року на строк до 31 грудня 2022 року, № 31 від 31 грудня 2022 року на строк до 31 грудня 2023 року, № 32 від 31 грудня 2023 року на строк до 31 грудня 2024 року. 
За умовами договору факторингу ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» прийняло належні ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги.
Факт передачі права вимоги від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підтверджується такими доказами в сукупності (а.с.73-58 зворот): договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та додатковими угодами до нього, щодо продовження його строку дії до 31.12.2024; протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно реєстру прав вимоги № 146 від 10.08.2021, витягом з реєстру прав вимоги № 146 від 10.08.2021, підписання якого відповідно до п. 4.1 договору факторингу, є моментом переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»; актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги № 146 від 10.08.2021 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, із якого встановлено, що сторонами підтверджено здійснення повної оплати суми фінансування за відступлення прав вимоги за реєстром прав вимоги № 146 від 10.08.2021.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 146 від 10.08.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 979609045 від 11.06.2021 в сумі 26425,00 грн., з яких: 12000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 14425,00 грн - заборгованість по відсоткам.
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
Із п. 2.2 Договору факторингу вбачається, що разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором, що підтверджує право Фактора на нарахування процентів у межах строку дії та на умовах визначених договором, за яким останньому відступлено право вимоги. 
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії Договору закінчувався 28.11.2019. Відповідно до якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором.
Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять інші права та обов`язки клієнт за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більше ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним додатком, та не змінює його (п.2.2).
Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром прав вимоги (п.4.1).
Відповідно пункту 1.3 договору, правом вимоги є всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно з п. 8.1 цього договору, договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками (за наявності її у сторони).
Надалі вищезазначений Договір було пролонговано Додатковими угодами між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» від 28.11.2019, від 31.12.2020, від 31.12.2021, від 31.12.2022 та від 31.12.2023, тобто строк дії договору факторингу послідовно продовжувався та діяв у період з 28.11.2018 по 31.12.2024.
Таким чином, відповідно до п. 4.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 право вимоги до боржника в повному обсязі перейшло від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 16.04.2024, тобто, в день підписання Реєстру прав вимоги № 146.
Суд не погоджується з позицією представника відповідача щодо визнання акту звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 146 від 10.08.2021 за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 неналежним доказом сплати суми фінансування, оскільки сторони договору можуть на власний розсуд користуватися своїми правами, якщо це прямо не заборонено законом. Як вбачається з даного акту він підписаний обома сторонами договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, що свідчить про їх добровільну згоду (волевиявлення) визнання оплати суми фінансування за відповідним реєстром прав вимоги. Водночас, представником відповідача не доведено, що в провадженні будь-якого суду перебуває справа про визнання договору факторингу недійсним або договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визнаний судом недійсним з підстав відсутності оплати суми фінансування за ним. 
Згідно п. 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. 
30.10.2023 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, за умовами якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим Договором.
Факт передачі права вимоги від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» підтверджується такими доказами в сукупності (а.с.59-65 зворот): договором факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023; витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023, підписання якого відповідно до п. 4.1 договору факторингу, є моментом переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»; платіжною інструкцією від 31.10.2023 № 4939 про сплату ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на рахунок ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» яка відповідно до п.3.1.1 договору факторингу встановлюється в кожному реєстрі прав вимоги (п.2 Реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023).
ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 30.10.2023, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 979609045 від 11.06.2021 в сумі 42157,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 30157,00 грн. - заборгованість по відсоткам.
Згідно п. 5.3.3 договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
11.07.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 979609045 від 11.06.2021 в сумі 42157,00 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 30157,00 грн - заборгованість по відсоткам.
Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до відповідача за кредитним договором, що в сукупності підтверджується (а.с.66-77 зворот): договором факторингу № 11/07/25-Е, згідно якого права вимоги переходять до нового кредитора в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників (п.1.2 договору факторингу); актом приймання-передачі реєстру боржників та витягом з даного реєстру, копіями платіжних інструкцій № 360 від 24.09.2025, № 356 - № 358 від 19.09.2025, № 355 від 18.09.2025, № 317 від 12.09.2025 та № 344 від 04.09.2025 про сплату ТОВ «ФК «ЕЙС» на рахунок ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» ціни продажу, яка відповідно до п.3.2 договору факторингу встановлюється в кожному реєстрі боржників (п.2 Реєстру боржників до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025). 
Умовами укладених договорів факторингу між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ«ОНЛАЙН ФІНАНС», а саме передбачено право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі, відступати право вимоги на користь третіх осіб.
Копії договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, № 30/1023-01 від 30.10.2023 та № 11/07/25-Е від 11.07.2025 містять підписи уповноважених представників сторін та скріплені печатками, на підтвердження укладання таких договорів.
З огляду на те, що договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладений між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», який було пролонговано на підставі додаткових угод №19, №26, №27, №31 та № 32 до даного договору (строк договору пролонговано до 31.12.2024) на момент укладання кредитного договору (06.01.2024) був чинним, то відповідно до витягу з Реєстру права вимоги ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передало ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» право вимоги до відповідача, яке в подальшому перейшло від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», відповідно, та від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача.
Вказані договори факторингу підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ФК ЕЙС».
З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку про те, що позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» доведено факту переходу до нього права вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором №979609045 від 11.06.2021.
Також суд звертає увагу на те, що договорами факторингу визначено умову, яка полягає в тому, що клієнт передає фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Так, в матеріалах справи містяться витяги з реєстрів, в яких зазначена необхідна інформація щодо права вимоги, яке відступається, а також у яких сторонами погоджена ціна відступлення прав вимоги.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
З огляду на зазначене, суд не знаходить підстав для неприйняття в якості належного доказу витягів з реєстру прав вимоги, оскільки в таких реєстрах містяться конфіденційні відомості не учасників справи, що у свою чергу може порушити право інших осіб.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни; б) дарування; в) факторингу, (див. постанову Верховного суду від 07.10.2018 у справі №243/11704/15-ц).
Враховуючи викладене, помилковими є доводи представника відповідача про недоведеність позивачем факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до наступних кредиторів.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17.
Враховуючи, що стороною відповідача не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.
Указані договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорено, а тому підлягають до виконання.
З огляду на викладене позивач підтвердив свій процесуальний статус щодо права вимоги за кредитним договором №979609045 від 11.06.2021, а тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними.
Посилання представника відповідача на те, що проценти нараховані поза межами строку кредитування, суд вважає намаганням уникнути належного виконання кредитного зобов`язання, оскільки воно не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні та спростовано умовами Договору кредитної лінії № 979609045, а саме пунктами 1.9.3, 1.12, 1.12.1 та п. 4.3 за якими вбачається, що у разі невиконання зобов`язання за умовами п. 1.7 Договору, тобто протягом 28 днів у дію вступає відкладальна обставина, відповідно до ст. 212 ЦК України, у зв`язку з чим строк дії договору продовжується кожного разу на один день, але не більше 90 днів та це не може рахуватися, як нарахування процентів передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки нарахування таких процентів передбачено пунктом та 4.3 Договору та як вбачається із розрахунку заборгованості відповідачу не нараховувалися. 
Відтак, суд погоджується з розрахунком позивача щодо нарахування процентів зі суми 12000,00 грн, оскільки вона підтверджується умовами договору № 979609045 від 11.06.2021, а саме пунктами 1.1 договору кредитної лінії, за якими загальна сума кредиту - 12000,00 грн, яка ділиться на транші - які перераховується позичальнику на платіжну картку, зазначену позичальником під час укладання договору, що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в ІТС кредитодавця та випискою з рахунку відповідача. Та нарахування процентів а тому розрахунок заборгованості відповідає умовам договору кредитної лінії та має наступний вигляд 3000 х 1,7 / 100 х 1 = 51,00 грн, (ставка відповідно до п. 1.9.3 договору оскільки відповідачем вчасно не виконані умови договору щодо сплати процентів та повернення суми кредитування, а тому процентна ставка передбачена п. 1.9.1 підлягає перерахуванню за процентною ставкою передбачено. П. 1.9.3 Договору). 12000 х 1,7 / 100 х 27 = 5508,00 грн. у подальшому проценти нараховуються за процентною ставкою 2,30 %, що передбачено п. 1.12.1 та п. 1.12.2 Договору 12000 х 2,3 /100 х 90 = 24840,00 грн, у зв`язку з чим розмір процентів за договором кредитної лінії складає 24840,00 + 5508,00 + 51,00 = 30399,00 грн, своїх контрозрахунків стороною відповідача не надано, як і не надано доказів виконання або часткового виконання зобов`язання. 
Враховуючи викладене заперечення відповідача суд до уваги не бере, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовані у ході її розгляду.
Відповідно до пункту 6 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.
Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Відповідний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача під час розгляду справи в суді представляв адвокат Соломко О.В. на підставі Довіреності від 11.08.2025 (а.с.84 зворот) та договору про надання правової допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 (а.с.81-82).
На підтвердження понесених позивачем витрат надано копії акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 наданих послуг (а.с.83 зворот), протоколу погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 (а.с.82 зворот), додаткової угоди № 25770923011 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
Із переліку наданих правових та юридичних послуг, які зазначені в акті прийому-передачі наданих послуг, виконаних адвокатом Соломком О.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "ФК «ЕЙС»" (а.с.83 зворот) вбачається, що адвокатом були виконані наступні види робіт:
1. Складання позовної заяви ТОВ "ФК «ЕЙС»" до позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 979609045 від 11.06.2021, кількість годин - 2 год., вартість наданих послуг - 5000,00 грн;
2. вивчення матеріалів справи про стягнення з позичальника, яким є ОСОБА_1 , за кредитним договором № 979609045 від 11.06.2021, кількість годин - 2 год., вартість послуг - 1000,00 грн;
3. Підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 979609045 від 11.06.2021 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 , кількість годин - 1 год., вартість послуг 500,00 грн;
4. Підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 979609045 від 11.06.2021 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 , кількість годин - 1 год., вартість послуг 500,00 грн.
Загальною сумою 7000,00 грн. 
Із змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.
Вирішуючи питання обґрунтованості заявленого позивачем розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд приймає до уваги доводи сторони відповідача щодо неспівмірності таких витрат у порівнянні з складністю справи та непропорційність щодо предмету спору з урахуванням ціни позову.
Тож аналізуючи наданий представником позивача адвокатом Соломком О.В. - обсяг виконаних ним робіт (наданих послуг) та витрачений ним на це час, приймаючи до уваги той факт, що справа не є складною, представник позивача не приймав участь в судових засіданнях, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача до 5000,00 грн.
Отже, з урахуванням обсягу та складності наданих представником позивача послуг з надання правничої допомоги протягом судового розгляду, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за надання правничої допомоги під час розгляду справи, а саме підготовка та оформлення позовної заяви з додатками, підготовка клопотання про витребування доказів, виготовлення та відправка відповідачеві копії позовної заяви з додатками, (тобто, виготовлення паперових копій документів, витрата краски та часу, знос копіювальної техніки, поштові витрати), в розмірі 5000,00 грн. 
Судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).
Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони направлений на забезпечення справедливості цивільного судочинства та ефективності судового захисту.
Водночас суд зауважує, що саме неправомірна поведінка відповідача, а саме невиконання ним кредитного зобов`язання призвело до здійснення позивачем витрат пов`язаних з ініціюванням судового захисту своїх прав.
Судом враховано позицію висловлену Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22, провадження № 61-2675св23), що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). 
Окрім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з 2662,40 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується копією платіжної інструкції № 36333 від 06.02.2026 (а.с.1).

Керуючись ст. ст. 525-527, 530, 598-599, 610, 615, 626, 628-629, 634, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В: 

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" до ОСОБА_1 , задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЕЙС» (код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження юридичної особи: 02090, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005) заборгованості за договором № 979609045 від 11.06.2021 в розмірі 42157,00 (сорок дві тисячі сто п`ятдесят сім) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЕЙС» (код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження юридичної особи: 02090, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005) 2662,40 (Дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 коп. у рахунок відшкодування судових витрат у розмірі сплаченого судового збору та 5000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Дамчук О.О.