справа №357/17685/25 головуючий у суді І інстанції Шовкопляс О.П.
провадження №33/824/1792/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2026 року, якою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючогоза адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2026 року ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 487672 від 19.10.2025 року) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 19 лютого 2026 року подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2026 року та закрити провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Апелянт зазначає, що не погоджується з винесеною постановою, оскільки вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Так, суд першої інстанції не взяв до уваги, що, всупереч вимогам законодавства, поліцейськими не було проінформовано апелянта про конкретну причину зупинки з детальним описом підстав зупинки. Поліцейськими було озвучено їх декілька, і не всі відповідають вимогам чинного законодавства, що свідчить про безпідставність зупинення транспортного засобу.
Також, суд першої інстанції при прийнятті рішення не надав належної уваги тому, що такі дії поліцейських свідчать про надуманість ознак наркотичного сп`яніння, адже вони були озвучені поліцейськими відразу після зупинення ними транспортного засобу, без оцінки стану апелянта, що свідчить про упереджене ставлення поліцейських до водія.
При прийнятті рішення, судом першої інстанції не в повній мірі було досліжено матеріали справи та не надано належної уваги тому, що апелянт неодноразово наголошував, що не відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому, з метою доведення того факту, що він був готовий пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, так як ніколи не вживав наркотичних засобів, за направленням свого командира пройшов огляд на стан сп`яніння. Результати огляду, які показали, що даних на вживання наркотичних речовин не виявлено та алкоголю у видихуваному повітрі не виявлено, які суд першої інстанції безпідставно визнав неналежним доказом, знаходяться в матеріалах справи.
Крім цього, апелянт посилається на те, що відносно військовослужбовців діє спеціальний порядок їх огляду на стан сп`яніння, визначений приписами ст. 266-1 КУпАП, то апелянт міг бути підданий такому огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на це начальником органу управління військової служби правопорядку у ЗСУ, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ч.ч. 2-7 ст. 266-1 КУпАП.
Таким чином, поліцейськими було проігноровано норми чинного законодавства та не визвано на місце події військову службу правопорядку, чим порушено вимоги ст. 266-1 КУпАП.
Разом з цим, суд першої інстанції в своїй постанові зазначив, що апелянт повідомив працівникам поліції, що являється військовослужбовцем та має проходити огляд в присутності військової служби правопорядку, до матеріалів справи було долучено довідку з військової частини, де проходить службу апелянт. Однак, при цьому суд дійшов помилкового висновку, що в ході судового розгляду справи відповідних документів на підтвердження того, що під час зупинки транспортного засобу апелянт виконував обов`язки військової служби, не надано, тобто проігнорував докази у справі та положення ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Також, суд першої інстанції не надав належної уваги факту порушення поліцейськими процедури оформлення адміністративних матеріалів та порушення права особи подати свої пояснення зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від підпису.
За таких обставин, на думку апелянта в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відтак, апелянт вказує, що враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, те що поліцейськими було проігноровано норми чинного законодавства та не визвано на місце події військову службу правопорядку, та те що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №487672 був складений з порушеннями чинного законодавства, постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/17865/25 від 11.02.2026 року підлягає скасуванню.
У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Представник Київської обласної прокуратури в судове засідання не з`явився, про апеляційний розгляд скарги прокуратура повідомлена належним чином.
У листі від 24 березня 2026 року представник Білоцерківської окружної прокуратури зазначив, що участь прокурора у розгляді судом справ за ст. 130 КУпАП законом не передбачена.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2025, о 09 год. 20 хв., Київська область, Фастівський район, с. Путрівка, по вул. Путрівська 253, водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом Lanos, державний номерний знак НОМЕР_3 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законодавством порядку у найближчому медичному закладі у лікаря нарколога водій категорично відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, допитаний у судовому засіданні 12.01.2026 ОСОБА_1 вину не визнав. Суду пояснив, що дійсно 19.10.2025 року він керував транспортним засобом Lanos, державний номерний знак НОМЕР_3 . Зауважив, що у стані наркотичного сп`яніння він не перебував, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився оскільки являється військовослужбовцем і на огляд на стан сп`яніння мають залучатися працівники Військової служби правопорядку. Крім того зауважив, що самостійно звернувся до КНП Васильківської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування для проведення огляду на стан сп`яніння та відповідно висновків наркотичних речовин не виявлено. Просив провадження закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокта Бойчук В.М. який надав покази 12.01.2026 в судовому засіданні, просив закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Зауважив, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції без причини зупинки. Крім того наголосив на тому, що працівники поліції через відкрите вікно автомобіля встановили ознаки наркотичного сп`яніння, що свідчить про упереджене ставлення до водія. Звернув увагу суду, на те, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 10.01.2026 №102, тобто виконує обов`язки військової служби, і проведення його огляду ініційовано не посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення незаконного складання адміністративних матеріалів відносно особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 266-1 КУпАП, тому вважає, що працівниками поліції для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння мали були залучити працівників Військової служби правопорядку.
Крім того, зауважив, що ОСОБА_1 пройшов самостійно огляд на стан сп`яніння в КНП Васильківській Багатопрофільній лікарні інтенсивного лікування та згідно висновків огляду ні наркотичного, ні алкогольного сп`яніння у його не виявлено.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного правопорушення підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, письмовими доказами, а саме: 
- відомостями, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 №487672 від 19.10.2025; 
- направленням на огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння; 
- актом огляду на стан наркотичного сп`яніння; 
- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.
Суд першої інстанції зазначив, що доводи щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, зважаючи на те, що його огляд на стан сп`яніння повинен проводитися посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини, на думку суду, є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті законодавства.
ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за адресою: АДРЕСА_2 , тобто поза межами території будь-якої військової частини. В процесі спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не надавав документів, які б підтверджували те, що він виконує обов`язки військової служби. В ході судового розгляду справи відповідних документів на підтвердження того, що під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби, також не надано.
Відтак, зазначено, що при оформленні матеріалів про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення працівником поліції дотримано вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452\735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008. А тому, зібрані у справі докази суд визнав достовірними, належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності для прийняття рішення.
З приводу наданого стороною захисту висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, КНП Васильківської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування від 19.10.2025, складеного на ім`я ОСОБА_1 суд визнав неналежним доказом.
Позиція захисника про те, що вказаний висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, спростовують керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та є безпідставною, оскільки відповідно до фабули протоколу ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від проходження огляду, а не керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Крім того, відповідно до п. 4 ст. 266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я та складання висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджено наявність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому, суд визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Враховуючи встановлені обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд, діючи у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 в порушенні п.2.5. Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним і обґрунтованим.
Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями абзацу п`ятого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII встановлено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Так, відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно п. п. 2, 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 передбачено наступне.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. (п. 6, 7).
Огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), тестів на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є підтвердження наявності наркотичного засобу або психотропної речовини лабораторним дослідженням (п. 10).
Лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ. Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку (п. 13, 14).
Відповідно до п. 9 Розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.
З відеозаписів наявних у матеріалів справи вбачається, що 19.10.25 о 09 год 20 хв був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 в результаті чого поліцейські виявили у водія ознаки наркотичного сп`яніння та повідомили їх водієві, запропонували пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі у лікаря-нарколога. Разом з цим, ОСОБА_1 повідомив, що являється військовослужбовцем та має проходити огляд в присутності Військової служби правопорядку, але працівники поліції роз`яснили йому, що у даному випадку військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. Після чого поліцейський повторно запропонував водієві пройти огляд у найближчому медичному закладі у лікаря-нарколога, на що ОСОБА_1 почав ухилятися від відповіді. Поліцейський роз`яснив йому права та повторно запропонував пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та роз`яснив, що відносно даних обставин складається протокол. 
Оскільки відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, так як на ньому зафіксована подія правопорушення, апеляційний суд оцінює його в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в оскаржуваній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, надані до суду відеозаписи містять необхідні фактичні дані, які підтверджують наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відтак, посилання на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що апелянт не відмовлявся від проходження медичного огляду спростовуються доказами, які долучені до матеріалів справи, зокрема відеозаписом.
Також, суд апеляційної інстанції вважає, що результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу, який був самостійно пройдений водієм, не є доказом відсутності вини у розмінні ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відповідно до фабули протоколу ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від проходження огляду, а не керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.
Крім того, відповідно до п. 4 ст. 266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я та складання висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Таким чином, в даній частині висновки суду першої інстанції також є вірними.
Також, доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не пояснили водію причину зупинки, не свідчать про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки повністю охоплюється складом інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що переглядом справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, і могли стати підставою не виконувати водієм законних вимог поліції про проходження огляду на стан сп`яніння.
Всі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень та протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 повністю відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Крім того, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта щодо не врахування судом першої інстанції, що водій є військовослужбовцем.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час введено воєнний стан.
Згідно ч. 4ст. 8 ЗУ «Про національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Стаття 24 вказаного закону передбачає додаткові повноваження поліції, зокрема забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Відповідно до п. 7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» «в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: перевіряти документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 3ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Виходячи з аналізу вказаних норм, огляд на стан сп`яніння в порядку передбаченому ст. 266-1 КУпАП проводиться щодо тих військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у заборонених місцях у стані сп`яніння.
При цьому, огляд водія, який керував транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння проводиться на підставі ст. 266 КУпАП, не залежно від його статусу та місця роботи, оскільки суб`єктом даного правопорушення є саме водій.
Отже, в даному випадку ОСОБА_1 , як суб`єкт правопорушення є саме водієм, а тому огляд на стан сп`яніння обґрунтовано проведений відповідно до вимог ст. 266 КУпАП. Факт перебування його у якості військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідності проведення огляду в особливому порядку.
Таким чином, доводи апелянта в даній частині є необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції вірними.
Також, суд апеляційної інстанції вважає доводи апелянта щодо не надання можливості водію надати письмові пояснення та зауваження на протокол про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для скасування постанови суду, оскільки поліцейськими повідомлялось про його складання та було роз`яснено водію його права, що підтверджується відеозаписом. 
Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.
Оскільки судове рішення, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2026 року - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 20 травня 2026 року.

Суддя: Р.В. Березовенко