ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2026 Справа № 914/1432/26 

Господарський суд Львівської області у складі судді Зоряни Горецької, розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт-Днепр»,
до відповідача Державного підприємства «Львіввугілля»,
про стягнення 280 596,32 грн заборгованості за договором про закупівлю товару, 

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт-Днепр» до Державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення 280 596,32 грн заборгованості за договором про закупівлю товару.
Ухвалою від 22.05.2026 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом і від них не надходило жодних заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотань про її розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін, дослідивши наявні у справі докази та викладені в позовній заяві пояснення, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позиція позивача
Позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 242 004,00 грн за договором №247 від 31.07.2025 про закупівлю товару за результатами відкритих торгів з особливостями. На основну суму заборгованості нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних. Загальна сума заборгованості заявлено до стягнення становить 280 596,32 грн.

Позиція відповідача
Відповідач у відзиві на позовну заява визнав основну заборгованість, в решті позовних вимог просив відмовити. Водночас, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість нарахованої пені, зменшити таку на 90 %.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ З МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ
31 липня 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ-ДНЕПР» (далі по тексту – постачальник, позивач) та державним підприємством «Львіввугілля» (далі по тексту - покупець, відповідач) було укладено договір про закупівлю товару за результатами відкритих торгів з особливостями (далі по тексту – договір). 
Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити товар, в порядку та на умовах, визначених у договорі, а саме: пластина пориста (губчаста) товщиною 16 мм за кодом ДК 021:2015, 195100004 гумові вироби, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього узгоджену грошову суму. 
Найменування, одиниці виміру і загальна кількість товару, його номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації до Договору, яка є його невід`ємною частиною. 
Відповідно до пункту 3.1 договору, сума договору складає 321600, 00 грн. (триста двадцять одна тисяча шістсот гривень). 
Згідно з п.4.1 договору, покупець сплачує вартість товару за ціною, зазначеною в Специфікації №1, в національній валюті України шляхом безготівкового переказу на розрахунковий рахунок Постачальника. 
Відповідно до п.4.2 договору, оплата за отриманий товар проводиться Покупцем шляхом перерахування коштів протягом 10 робочих днів з моменту отримання узгодженої партії Товару. Оплату за товар може здійснювати як Покупець, так і Вантажоодержувач. 
Згідно з п.5.3 договору, датою постачання вважається дата, яка вказана Покупцем на товаро-супроводжувальних документах, наданих Постачальником, при його прийманні. Вантажоодержувач: ВП «Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля». 
Відповідно до п.5.11 договору, право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання Сторонами акту приймання-передачі, який підтверджує виконання Постачальником свого зобов`язання щодо поставки Товару. Акт приймання-передачі зі сторони Покупця підписується представником Вантажоодержувача та керівником/представником дирекції з охорони праці ДП «Львіввугілля», в інтересах якої укладено договір про закупівлю. 
Згідно з п.п. 6.1.1 договору, покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого товару. 
Відповідно до п.7.7 договору, за порушення строків оплати, зазначених у п.4.2 договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі одинарної облікової ставки Національного банку України. 
Згідно з видатковою накладною від 10 листопада 2025 року №РН-0000177, 14.11.2025 року позивач поставив відповідачу товар: пластину пористу (губчасту) товщиною 16 мм у кількості 536 кг на загальну суму 172 377 грн. 60 коп.
Згідно з актом приймання-передачі від 14 листопада 2025 року, постачальник передав, а покупець прийняв та передав вантажоодержувачу товар: пластину пористу (губчасту) товщиною 16 мм у кількості 536 кг на загальну суму 172 377 грн. 60 коп. 
Даним актом постачальник, покупець, вантажоодержувач підтверджують факт поставки товару на загальну вартість із ПДВ 172 377 грн. 60 коп. 
Згідно з видатковою накладною від 14 листопада 2025 року №РН-0000187, 17.11.2025 року позивач поставив відповідачу товар: пластину пористу (губчасту) товщиною 16 мм у кількості 216,500 кг на загальну суму 69 626,40 грн. 
Згідно з актом приймання-передачі від 17 листопада 2025 року, постачальник передав, а покупець прийняв та передав вантажоодержувачу товар: пластину пористу (губчасту) товщиною 16 мм у кількості 536 кг на загальну суму 69 626,40 грн. 
Даним актом постачальник, покупець, вантажоодержувач підтверджують факт поставки товару на загальну вартість із ПДВ 69 626,40 грн. 
Відповідач не оплатив товар, поставлений за видатковою накладною 10 листопада 2025 року №РН-000017714 на суму 172 377,60 грн та за видатковою накладною від 14 листопада 2025 року №РН-0000187 на суму 69 626,40 грн. 
17 квітня 2026 року ТОВ «Стандарт-Днепр» було направлено на юридичну адресу ДП «Львіввугілля» претензію (вимогу) про сплату протягом десяти календарних днів заборгованості у сумі 242 004,00 грн.
Доказів оплати заборгованості матеріали справи не містять.
Відповідач визнав наявність основної заборгованості.

ОЦІНКА СУДУ
Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. 
Між сторонами у справі виникли взаємні права і обов`язки на підставі договору №247 про закупівлю товару за результатами відкритих торгів з особливостями від 31.07.2025. 
Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України). 
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Судом встановлено наявність підтвердженої доказами основної заборгованості, яку не заперечує відповідач, тому позовні вимоги в цій частині підставні та підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне. 
Приписами ч.1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України). 
Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. 
Отже, Позивач має право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з вимогою про сплату основної суми боргу за Договором, укладеним з Відповідачем, а також інфляційних втрат та річних за прострочення виконання зобов`язання за зазначеним Договором.
Позивачем розраховано інфляційні втрати та 3% річних окремо за видатковими накладними №РН-000017714 на суму 172 377,60 грн та за видатковою накладною №РН-0000187 на суму 69 626,40 грн.
Судом встановлено, що за видатковою накладною №РН-000017714 на суму 172 377,60 грн не вірно розраховано інфляційні втрати, стягненню підлягає 8 780,73 грн інфляційних втрат. Розрахунок 3 % річних проведено вірно. 
Пунктом 7.7 договору, передбачено, що за порушення строків оплати, зазначених у п.4.2 договору Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі одинарної облікової ставки Національного банку України.
Розрахунок пені за накладною №РН-000017714 на суму 172 377,60 грн проведено вірно.
Судом встановлено, що за видатковою накладною №РН-0000187 на суму 69 626,40 грн не вірно розраховано інфляційні втрати, стягненню підлягає 3 546,69 грн інфляційних втрат. Розрахунок 3 % річних проведено вірно. 
Розрахунок пені за накладною №РН-0000187 на суму 69 626,40 грн проведено не вірно, вірною є сума пені в розмірі 4 663,06 грн.
Стосовно зменшення розміру неустойки суд вважає за необхідне зазначити про наступне. 
Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. 
Отже, з наведених норм випливає, що зменшення неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань. 
Таке зменшення не є обов`язком суду. 
Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). 
Відповідач є юридичною особою, яка здійснює господарську діяльність на власний ризик, залучає матеріально-технічні, фінансові та інші види ресурсів з метою одержання прибутку. Відповідач укладаючи спірний договір був обізнаний зі строками та умовами оплати за договором, а також розміром відповідальності за прострочення оплати.
На підтвердження обґрунтованості для зменшення розміру пені відповідач надав:
- звіт про фінансовий стан на 31.03.2026;
- звіт про фінансові результати за 1 квартал 2026;
- розшифровку з оплати праці;
- розшифровку ідентифікації кредиторської заборгованості;
- розшифровку розрахунків зі страхування.
З долучених доказів вбачається, що фінансове становище відповідача є незадовільним та скрутним.
Діяльність відповідача має особливе значення в умовах правового режиму воєнного стану, а стягнення із нього значного розміру штрафних санкцій може створити ризики для його нормального функціонування, що в кінцевому результаті може позначитися на обороноздатності нашої держави.
Зважаючи на всі викладені вище обставини, з метою дотримання розумного балансу між інтересами сторін, а також з метою як недопущення набуття неустойкою ознак каральної санкції, так і не нівелювання її як санкції, котра носить компенсаторний характер, суд вважає за можливе зменшити заявлений позивачем її розмір на 50 %, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у загальному розмірі 8 105,00 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стаття 79 ГПК України визначає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Обсяг обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції, порушується, лише якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах “Проніна проти України”, заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та “Нечипорук і Йонкало проти України”, заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року). 
Виходячи із викладеного вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 3 285,10 грн. Судовий збір перераховано х урахуванням коефіцієнта 0,8 за подання позовної заяви через систему Електронний суд
Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Клопотання про зменшення розміру пені задовольнити частково.
3. Зменшити розмірі пені на 50%.
4. Стягнути з державного підприємства «Львіввугілля» (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 32323256, Львівська область, Шептицький район, місто Сокаль, вулиця Богдана Хмельницького, 26, 80001) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ-ДНЕПР" (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34513011, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Белелюбського академіка, 54-А, 49000) 242 004,00 грн основної заборгованості, 16 209,99 грн пені, 3216,58 грн 3% річних, 12 327,42 грн інфляційних втрат та 3 285,10 грн судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Горецька З.В.