справа № 208/12262/25
провадження № 2/208/1935/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді - Гречаної В. Г.
за участі секретаря судового засідання - Агеєвої В.Г.,
розглянувщши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №208/12262/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до Заводського районного суду міста Кам`янське Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5092948 від 29.04.2021р., укладеному відповідачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», і просить стягнути з відповідача:
- заборгованість за кредитним договором № 5092948 від 29.04.2021р. в сумі 66000,00гривень, у тому числі 15000,0 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 49500,0 грн. - проценти за користування кредитом;
- комісія за надання кредиту - 1500,0 грн.;
- судові витрати: судовий збір в сумі 2422,40 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 гривень.

Рух справи.
17.09.2025 року до Заводського районного суду міста Кам`янського надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2025 року по цивільній справі №208/12262/25 визначено головуючого суддю Гречану В.Г.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно із відповіддю № 1792147 від 18.09.2025 р. з Єдиного державного демографічного реєстру - за вказаними параметрами особу ОСОБА_1 не знайдено.
Як вбачається із відповіді №1792473 від 18.09.2025 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери - ОСОБА_1 як ВПО проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно до матеріалів позовної заяви, останнє відоме місце реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 22.09.2025 року відкрито провадження у цивільній справі №208/12262/25 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.
05.11.2025 року адресу суду від представника відповідача Шаманського А.С. надійшла заява про надання доступу до електронної справи № 208/12262/25.
27.11.2025 року на адресу суду від представника відповідача Шаманського А.С. надійшов Відзив на позов.
06.01.2026 року представником позивача направлено до суду заперечення проти вимог стягнення витрат на правничу допомогу.
07.01.2026 року представником позивача направлено до суду заперечення представника позивача на заяву представника відповідача проти вимог стягнення витрат на правничу допомогу по справі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить цивільну справу розглядати за відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Розглянувши подані позивачем документи, вислухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Позиція позивача.
В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві зазначено, що 10 серпня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанас» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладено договір відступлення прав вимоги № 06Т, за яким позивач набув право грошової вимоги за договором про спожитий кредит № 5092948 від 29.04.2021 року, укладеному між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . 
Відповідно до умов договору про споживчий кредит № 5092948 від 29.04.2021р. відповідачу на умовах строковості, платності перераховано грошові кошти в сумі 15000,00 гривень, в межах строку кредитування на 30 днів з дня підписання договору з остаточним терміном (датою) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 29.05.2021 року.
Цей договір є публічною пропозицією (офертою) в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України. В позові зазначено, що пропозиція (оферта) на отримання грошових коштів згідно заявки № 5092948 від 29.04.2021 року підписана позичальником ОСОБА_1 29 квітня 2021 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.
ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладанні договору про споживчий кредит № 5092948 шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем ТОВ «Мілоан» було перераховано грошові кошти в сумі 15000,00 гривень. 
У Відповіді на Відзив позивач детально описує покрокові шаги сторін при укладанні електронного договору.
Звернув увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти укладання договору у спосіб, визначений п. 6.1. та 6.3. договору, не надав жодних доказів, які б спростовували належність йому номеру мобільного телефону та ІР-адреса, з яких було подано заяву на отримання кредиту.
Наданий позивачем скріншот першої сторінки кредитного договору із фіксацією підпису його відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора S85653 свідчить про належне укладання цього договору.

Щодо підтвердження факту надання кредитних коштів позивач зазначив, що під час використання розрахункового документу ініціювання переказу є завершеним:
- для платника: з дати надходження розрахункового документу на виконання до банку платежу;
- для банку платника: з дати списання коштів з рахунку платника, в разі обслуговування отримувача в іншому банку.
Тому, наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення № 44991969 від 29.04.2021 р. є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу.
Щодо твердження відповідача про недостатність доказів на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором
Посиланням на статтю 1 Закону «Про споживче кредитування» та пункт 1.5.1. кредитного договору обґрунтовує включення до складу позовних вимог комісії з надання кредиту.
Нарахування процентів обґрунтовує посиланням на пункти 1.5.2. та 1.6. договору.
Згідно першому з них нарахування за ставкою 1 % за день здійснюється протягом строку дії договору.
За пунктом 1.6. нарахування за ставкою 5 % за день наступного користування кредитними коштами.
Вважає, що такий підхід відповідає положенням частини 1 статті 1048 ЦКУ. 
Як на правомірність такого підходу до нарахування процентів послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 р. у справі № 910/17048/17. в якій зазначено, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору.
Також зазначає, що відповідно пункту 2.3.1.2. кредитного договору «Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів».
У цьому випадку проценти за користування кредитними коштами нараховуються за пунктом 1.6. договору, тобто за ставкою 5 % за день.
Вважає, що у даному випадку строк пролонгувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів (до 12.08.2021 р.), а тому проценти за користування кредитом слід нарахувати на строк: 30 днів + 60 днів. 
Посилається на рішення КСУ від 22.06.2022 р. № 6-р(ІІ)/2022, у пункті 6.2 якого зазначено правомірність очікувань Банку на отримання процентів як плати за користування кредитом до дня його фактичного повернення.
Підкреслив, що відповідач мав б надати свій розрахунок, але цього не зробив і не навів доказів іншому розміру заборгованості.
Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором
Звернув увагу, що на підтвердження такого переходу права вимоги ним подано:
* копію договору факторингу;
* витяг з Додатку № 1до договору факторингу;
* копії платіжних інструкцій до договору факторингу.
Підкреслює, що цей договір не визнаний у встановленому порядку недійсним.
Пояснив, що наданий ним Витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу - це Витяг з Реєстру прав вимоги (Додаток № 1).
Вказує, що на підтвердження законності нарахування заборгованості позивачем до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за договором.
Згідно пункту 2.8. договору для визначення будь-яких обставин виконання грошових зобов`язань або будь-якої їх частини вирішальне значення мають дані бухгалтерського обліку Товариства.
Таким чином:
заборгованість за тілом кредиту становить 15000,0 грн.
заборгованість за комісією - 1500,0 грн.
заборгованість за процентами - 49500,0 грн. (відповідно до пункту 1.5.2. договору - 4500,0 грн., відповідно пункту 1.6. - 45000,0 грн.).
Зазначив, що Відповідач після відступлення позивачу права грошової вимоги не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки позивача,ані на рахунок попереднього кредитора. 

Позиція відповідача
Представник відповідача у наданому до суду Відзиві на позов заперечує проти заявлених вимог і посилається на таке.
Щодо укладання кредитного договору
Наводить механізм укладання договору у вигляді електронного документу і зазначає, що позивачем не надані докази на підтвердження доводів, які зазначені в позові, а саме:
- проходження відповідачем реєстрації, створення особистого кабінету на веб-сайті miloan.ua;
- в який спосіб (за допомогою якого програмного забезпечення) проведено ідентифікацію відповідача;
- здійснення входу відповідачем на сайт позивача за допомогою логіна в особистому кабінеті і пароля особистого кабінету;
- направлення відповідачу смс-повідомлення зі змістом одноразового ідентифікатора;
- введення одноразового ідентифікатора в будь-яку електронну систему чи сайт належний кредитору;
- направлення відповідачу на електронну пошту екземпляра договору про споживчий кредит № 5092948 від 29.04.2021р. разом з додатками.
Надання таких доказів є обов`язковим для підтвердження факту укладення договору в електронному вигляді (правовий висновок, викладений в постанові Верховного суду від 12.01.2021р. у справі № 524/5556/19).
В договорі про споживчий кредит № 5092948 відсутній електронний підпис ОСОБА_1 , одноразовий ідентифікатор, код, пароль, який би підтверджував направлення повідомлення (SMS) відповідачу та підписання спірного договору.
Заперечує також факт отримання кредитних коштів
Підкреслює, що документи, які долучені ТОВ «Діджи Фінанс» до позовної заяви, не підтверджують факт отримання ОСОБА_1 від ТОВ «Мілоан» коштів на підставі договору про споживчий кредит № 5092948.
Зазначає, що Кредитор зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (платіжна інструкція, меморіальний ордер, виписка з особового рахунку тощо). Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Долучені до позовної заяви ТОВ «Діджи Фінанс» документи - не є первинними документами, які підтверджують отримання ОСОБА_1 кредиту, користування позиковими коштами, а також не можуть бути належними доказами наявності заборгованості.
Так, до позову долучено платіжне доручення 44991969 від 29.04.2021 р., яке може бути оцінено лише як доручення (розпорядження) ТОВ «Діджи Фінанс» здійснити ТОВ ФК Елаєнс» переказ коштів на картковий рахунок рах. № НОМЕР_1 , а не підтвердженням факту перерахування коштів.
Більш того, реквізити повного карткового рахунку позичальника (на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів) в матеріалах справи не міститься. Ні в змісті кредитного договору, ні в будь-яких інших документах (зокрема, Анкеті-заяві), реквізити повного карткового рахунку відповідача не зазначено, відсутня інформація, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 .
Таким чином, позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» не надано достатніх, належних доказів перерахування первісним кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 коштів на підставі договору про споживчий кредит № 5092948 від 29.04.2021р., відсутні відомості про успішність такого грошового перерахунку (переказу).
Не погоджується з розрахунком процентів за користування кредитними коштами і вказує, що Розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит № 5092948 від 29.04.2021р. не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони.
Вважає, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Також не погоджується з порядком та розміром нарахування процентів.
Підкреслює: - п. 1.3 договору: кредит надається строком на 30 днів з 29.04.2021р. (строк кредитування); - п. 1.4: термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту тапроцентів за користування кредитом: 29.05.2021р.
А тому вимога про нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом з 30.05.2021р року є безпідставною.
Щодо договору відступлення прав вимоги № 06Т від 10.08.2021 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «Діджи Фінанс» (новий кредитор), сторона відповідача вказує, що до позовної заяви долучено документ, іменований «Витяг з Додатку до Договору факторингу № 06Т від 10.08.2021 року», сформований 19.08.2025 р., зміст якого зведено до визначення залишку боргу на момент відступлення прав вимоги, а саме: ОСОБА_1 - кредитний договір № 5092948 від 29.04.2021р., сума заборгованості разом 66000, сума заборгованості за тілом 15000, сума заборгованості за відсотками 49500, сума заборгованості за комісією 1500, сума заборгованості за пенею 0.
Сторона відповідача звертає увагу, що ніякого договору факторингу № 06Т від10.08.2021р. до матеріалів справи не долучено, а наданий договір під номером № 06Т від10.08.2021р. іменований «договір відступлення прав вимоги». Вказаний договір містить 6 Додатків. При цьому, Додаток № 1 «Форма реєстру боржників» передбачає виклад таких даних щодо боржника: ІПН, ПІБ, дата народження, номер договору,дата укладення договору, дата закінчення договору, валюта, залишок по тілу кредиту, залишок по відсотках, залишок по комісії, заборгованість по штрафам/пені,загальна сума заборгованості, кількість днів прострочення, серія і номер паспорта,оплата права грошової вимоги (без ПДВ).
З вказаного слідує висновок, що документ, долучений позивачем до матеріалів позовної заяви іменований як «Витяг з Додатку до Договору факторингу № 06Т від 10.08.2021року» - не може бути визнаний належним доказом по справі, взагалі непередбачений умовами договору про відступлення прав вимоги № 06Т від 10.08.2021року.

ТОВ «Діджи Фінанс» звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит № 5092948 від 29.04.2021р., не надає допустимих, достатніх доказів на підтвердження факту набуття прав вимоги у грошовому зобов`язанні, оскільки до матеріалів справи не долучено: Реєстр боржників як додаток до договору про відступлення прав вимоги з підписами / печатками сторін правочину; докази оплати ТОВ «Діджи Фінанс» ціни продажу за договором про відступлення прав вимоги.
За таких обставин, об`єктивно немає правових підстав вважати, що ТОВ «Діджи Фінанс» є належним суб`єктом у правовідносинах із відповідачем, немає доказів набуття позивачем прав вимоги за договором про споживчий кредит № 5092948 від 29.04.2021р.
Просить в позовних вимогах ТОВ «Діджи Фінанс» відмовити.

Обставини, встановлені судом
Судом встановлені таки обставини суті спору.
Основні положення Договору про споживчий кредит № 5092948 від 29.04.2021 р. визначені таким чином:
пункт 1.2. Сума кредиту - 15000,0 грн.
1.3. Кредит надається строком на 30 днів.
1.4. Термін повернення кредиту та процентів - 29.05.2021 р.
1.5.1. Комісія за надання кредиту - 1500,0 грн.
1.5.2. Проценти за користування кредитом в межах троку кредитування - 4500,0 грн. за ставкою 1 % за день.
1.6. Стандартна ставка - 5 % за день
2.2.1. Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору.
2.2.2. Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. 
2.2.3. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника.
2.3. Пролонгація строку кредитування:
2.3.1. Продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином:
2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах:
Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. 
Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору.
2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах:
Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.
У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
2.3.2. Розділ 2.3 Договору є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної (их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у:
а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п.2.3.1.1Договору та розділу 6 Правил;
б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п.1.3, п.2.3.1.1, п.2.3.1.2. Договору.
Після настання визначених в підпунктах «а» та/або «б» цього пункту обставин, умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п.1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплати винагород (плати) визначений п.1.4, змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від додатку № 1, і розміщується Кредитодавцем в особистому кабінеті Позичальника, який уповноважує Кредитодавця на таке оновлення, та не потребують будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки 1,2 та графіком платежів, застосовуються умови визначені оновленим графіком.
На підтвердження перерахування кредитних коштів позичальнику позивач надав копію Платіжного доручення № 44991969 від 29.04.2021 р. ТОВ «ФК «Елаєнс» на 15000,0 грн. на рахунок НОМЕР_1 . Призначення платежу - кошти згідно договору № 5092948
Згідно до Розрахунку заборгованості, виконаному ТОВ «Мілоан», нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснено з 29.04.2021 р. по 28.07.2022 р. Нараховано 49500,0 грн. До 29.05.2021 р. нараховувалось по 150 грн. за день, сума становить 4500,0 грн. З 30.05.2021 р. протягом 60 днів - по 750 грн. на день, нарахована сума складає 45000,0 грн.

Договір відступлення прав вимоги № 06Т між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено 10.08.2021 р.
На підтвердження переходу прав вимоги до відповідача наданий Витяг з Додатку до Договору факторингу № 06Т від 10.08.2021 р. (вказано, що Витяг оформлений 19.08.2025 р.): ОСОБА_1 : сума заборгованості - 66000,0 грн., у тому числі за тілом - 15000,0 грн., за процентами - 49500,0 грн., за комісією - 1500,0 грн.
Стосовно вимог про компенсацію витрат на правову допомогу за відсутності документу про їх оплату позивач послався на постанову Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, а якій підкреслюється, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Висновки суду за результатами розгляду справи і мотиви прийняття рішення
Вирішуючи питання про доведеність або недоведеність позовних вимог, суд виходить, перш за усе з положень статті 89 ЦПК, яка встановлює таке:
1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст. 263 ЦПКУ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням вказаних вимог процесуального закону суд приходить до таких висновків.
Щодо укладання кредитного договору
Суд вважає встановленим факт укладання договору про надання фінансового кредиту, який підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Наведені представником відповідача доводи на спростування цього факту уявляють собою концепцію «негативного доказу» (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13), оскільки належних доказів щодо зазначених тверджень представником відповідача не надано. Ця концепція полягає у тому, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, сторона відповідача, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення. 
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Щодо перерахування кредитних коштів
Представник відповідача підкреслює, що документи, які долучені ТОВ «Діджи Фінанс» до позовної заяви, не підтверджують факт отримання ОСОБА_1 від ТОВ «Мілоан» коштів на підставі договору про споживчий кредит № 5092948.
Зазначає, що Кредитор зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (платіжна інструкція, меморіальний ордер, виписка з особового рахунку тощо). Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Суд зауважує, що кредитодавець у договорі про надання споживчого кредиту № 5092948 не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів позичальників за кредитними договорами здійснюється Посередниками на підставі відповідних договорів з Посередниками за допомогою платіжних систем Посередників.
З цієї причини позивач не може надати виписку з карткового рахунку позичальника, або інший документ первинного банківського обліку.
Перерахування кредитних коштів за Кредитними договорами Кредитодавця відповідними посередниками відповідає положенням ст. 6 та ст. 9 Закону України "Про електронну комерцію". 
Тому, з метою перерахування коштів своїм позичальникам, позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ "ФК "ЕЛАЕНС", яке є компанією, що має право на надання платіжних послуг. 
До позовної заяви була додана копія платіжного доручення від 29.04.2021 р. на перерахування кредитних коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 .
Оцінюючи твердження представника відповідача про відсутність доказів на підтвердження факту передання позичальнику кредитних коштів, а тому відсутність правових підстав задовольняти позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості, суд виходить з того, що статтею 81 ЦПК на відповідача також покладається обов`язок надання доказів обставинам, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог. І він міг б надати довідку банку, який емітував його картку НОМЕР_2 , про ненадходження кредитних коштів або про спростування її належності саме відповідачу.
Суд не приймає як обгрунтоване спростування факту перерахування грошових коштів позичальнику посилання на те, що «реквізити повного карткового рахунку позичальника (на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів) в матеріалах справи не міститься. Ні в змісті кредитного договору, ні в будь-яких інших документах (зокрема, Анкеті-заяві), реквізити повного карткового рахунку відповідача не зазначено, відсутня інформація, що картковий рахунок № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 . Таким чином, позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» не надано достатніх, належних доказів перерахування первісним кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_1 позикових коштів на підставі договору про споживчий кредит № 5092948 від 29.04.2021р., відсутні відомості про успішність такого грошового перерахунку (переказу).»
Але, відповідно до п. 10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансований кредит), затвердженого Постановою правління Національного банку України від 03.11.2021 № 113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ . 
Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Payment Card Industry Data Security Standard (далі - PCI DSS, Стандарт) - це міжнародний стандарт безпеки даних індустрії платіжних карток, що є сукупністю вимог щодо забезпечення безпеки даних власників платіжних карток, які передаються, зберігаються і обробляються в інформаційних інфраструктурах організацій.
Таким чином, при здійсненні банківських операцій з переказу коштів відбувається ідентифікація платіжної картки та банку-емітента, а тому така форма надання відомостей щодо номеру картки є достатньою.
Щодо розрахунку процентів
Згідно статті 536 цього Кодексу, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.
При цьому розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 629 Кодексу встановлена обов`язковість договору для обох сторін. 
Правовідносини, що є предметом даного судового розгляду, виникли на підставі договору приєднання (стаття 634 ЦКУ), тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. 
Ці правовідносини регламентуються нормами §§1 та 2 Глави 71 Цивільного кодексу, Законом України «Про споживче кредитування» тощо.
Стаття 1046 Цивільного кодексу визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Аналогічним чином кредитні правовідносини регламентує і стаття 1054 ЦКУ
Відповідно до статті 1050 ЦКУ (Наслідки порушення договору позичальником):
1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
2. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Представник відповідача не погоджується з доведеністю правомірності нарахування процентів за користування кредитними коштами і вказує, що належними та допустимими доказами є банківські виписки з рахунків позичальника. 
Але кредитодавець не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки, а тому не має можливості надавати виписку руху коштів по рахунку (банківську виписку).
Надання цього документу є обов`язком відповідача, але він не звертався до банку, який обслуговує його банківську картку, а намагається перекласти цей обов`язок на позивача. І не заявляв ніяких клопотань про витребування відповідних доказів.
Відповідач не погоджується з порядком та розміром нарахування процентів і зазначає, що відповідно пункту 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів з 29.04.2021р. (строк кредитування). А пунктом 1.4. визначений термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 29.05.2021р.
А тому вимога про нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом з 30.05.2021р року є безпідставною.

Суд вважає неправомірним обгрунтування механізму нарахування процентів за кредитним договором з посиланням на пункти Розділу 2.3 Договору про споживчий кредит № 4374071(індивідуальна частина) від 22.05.2021 р.
Пункт 2.3.2. Договору встановлює, що Розділ 2.3. є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної (их) обставини(ин) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, і яка(і) полягає(ють) у:
а) здійснені платежу(ів) Позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п.2.3.1.1Договору та розділу 6 Правил;
б) продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п.1.3, п.2.3.1.1, п.2.3.1.2. Договору.
Неправомірність посилання позивача на Розділ 2.3. кредитного договору полягає у тому, що зміна умов договору в частині строку дії цього договору пов`язується з настанням певної обставини (Стаття 212 Цивільного кодексу).
Частина перша цієї правової норми встановлює, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Застосування статті 212 ЦКУ допускається, якщо обставина, з якою пов`язується настання (ненастання) або зміна прав та обов`язків, є:
* невизначеною (сторони не знають напевно, настане вона чи ні).
* правомірною (не суперечити закону та моральним засадам).
У даному ж випадку сторони узгодили зміну строку дії договору (строку нарахування процентів) з недобросовісною(неправомірною) поведінкою позичальника.
* відмінність від інших умов: Умова (обставина) не може полягати у виконанні (невиконанні) стороною своїх прямих обов`язків (наприклад, оплата товару, повернення кредитних коштів та інших платежів тощо), оскільки це є елементом виконання договору, а не зовнішньою обставиною.
Таким чином, стаття 212 ЦК України спрямована на захист інтересів сторін, дозволяючи моделювати правові наслідки залежно тільки від непередбачуваних обставин.
При цьому суд також враховує те, що відповідно до пункту 2 частини 7 статті 12 Закону «Про споживче кредитування» передбачається, що «У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін».
Але цю норму було прийнято після укладання спірного кредитного договору (Законом № 3498-IX від 22.11.2023 р.), а тому її положення не розповсюджуються на правовідносини, що будуються на договорі.
Тому суд вважає, що у спірній ситуації умови для пролонгації кредитного договору на підставі пункту 2.3.1.2. кредитного договору не існували, а слід, нарахування процентів за користування кредитними коштами повинне було здійснюватися лише в межах встановленого строку дії кредитного договору.
Також суд зазначає, що позивачем помилково тлумачаться окремі висновки Верховного Суду.
Так, він вказує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 зазначила, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від строку дії кредитних договорів.
Фактично ж, у цієї постанові Велика Палата таким чином висвітила це питання:«111 Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
112 Підстав для відступу від вказаних правових висновків Велика Палата Верховного Суду не вбачає».
Не приймає суд і посилання позивача, як на підтвердження своєї позиції щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору, на висновки у розглянутій Конституційним Судом України 22 червня 2022 року справі № 6-р(II)/2022.
Фактично ж, при розгляді цієї справи Верховним Судом України в рамках вивчення практики застосування судами норм законодавства при розгляді цивільних справ про відповідальність за порушення грошових зобов`язань за 2011-2012 роки надано пояснення, що «судам слід ураховувати різну юридичну природу процентів, визначених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 Кодексу, і трьох процентів річних від простроченої суми, установлених частиною другою статті 625 Кодексу. Тобто, у даному випадку йдеться про стійку судову практику стягнення процентів за користування кредитними коштами до моменту їх фактичного повернення, яка склалась протягом 2011-2017 років.
Але потім ця практика була переглянута.
Оцінюючи вимогу позивача у частині стягнення процентів, суд враховує положення частини 4 статті 263 ЦПК, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд неодноразово (наприклад, у постанові КЦС ВС від 11.09.2024 р.у справі № 204/7787/21) наголошував, що належне дослідження розрахунку заборгованості, наданого позивачем, є процесуальним обов`язком суду. У разі незгоди з наданим розрахунком або його нечіткості, суд не просто має право, а зобов`язаний самостійно перерахувати суму боргу, а не відмовляти у позові повністю.
При цьому незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові у повному обсязі, оскільки суди ставили під сумнів розрахунок лише в частині періоду нарахування заборгованості. Суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 88 постанови від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначила: «визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - ЦЕ ПРОЦЕСУАЛЬНИЙ ОБОВ`ЯЗОК СУДУ».
З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами є обгрунтованим і правомірними стосовно їх нарахування в межах строку дії договору, тобто, з 29 квітня 2021 року по 29 травня 2021 року, що становить 150 грн. х 30 днів = 4500,0 грн.
Подальший захист прав позивача повинен базуватися на положеннях частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
Отже, за результатами розгляду справи суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 15000,0 грн. та процентів за користування кредитними коштами в сумі 4500,0 грн. за період з 29.04.2021 р. по 29.05.2021 р. Всього 19500,0 грн.
Щодо відступлення права вимоги
Умовами Договору передбачено, що кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника (п. 3.2.6. договору).
10 серпня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанас» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» укладено договір факторингу № 06Т, за яким до нового кредитора (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») перейшли права вимоги до відповідача.
Передачу прав вимоги здійснено на підставі Реєстру боржників (Додаток № 1 до договору факторингу).
На підтвердження цієї обставини позивачем надано:
* копію договору факторингу;
* витяг з Додатку № 1 до договору факторингу;
* копії платіжних інструкцій до договору факторингу.
За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Як убачається зі змісту цієї норми, момент передачі грошових коштів не обов`язково повинен збігатися з моментом переходу права вимоги.
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідач вважає, що документ, долучений позивачем до матеріалів позовної заяви іменований як «Витяг з Додатку до Договору факторингу № 06Т від 10.08.2021року» - не може бути визнаний належним доказом по справі, взагалі не передбачений умовами договору про відступлення прав вимоги № 06Т від 10.08.2021 року.
Але при цьому не наводить підстав для такого висновку.
До того ж, цей договір не визнаний у встановленому порядку недійсним, презумпція його правомірності не спростована.
Заміна кредитора на фактора не звільняє боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
Наведене дозволяє зробити висновок про законність переходу права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» і достатність наданих доказів про здійснення такого переходу прав.
Щодо судових витрат
Статтею 141 ЦПК визначений порядок розподілу судових витрат між сторонами.
Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
До матеріалів цивільної справи долучено копію договору про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року № 42649746, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 .
Відповідно до акту про надання правничої допомоги №5092948 до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 05.05.2025 року, вартість наданих послуг складає 5000,00 грн.
-
При вирішенні питання розподілу судових витрат враховуються: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості письмових доказів на дослідження та збирання яких адвокат витратив би значний час.
За таких обставин, беручи до уваги предмет позову, задоволення позовних вимог, та суму заборгованості, присуджену до стягнення, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У даному випадку позовні вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольняються у розмірі 19500,0 грн., що становить 29,55 % (19500,0грн. : 66000,0 грн)
Позивачем сплачений судовий збір в сумі 2422, 40 грн., тому відшкодуванню підлягає: 2422,40грн. х 29,55 % = 715,82 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 202, 207, 526, 599, 610, 612, 614, 615, 626, 628, 629, 634, 638, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС"(ел. пошта info@dgfinance.com.ua тел. 380674280050; адреса 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; ЄДРПОУ 42649746) заборгованість за кредитним договором № 5092948 від 29.04.2021р. у  сумі 19500,0 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. 

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС"(ел. пошта info@dgfinance.com.ua тел. 380674280050; адреса 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; ЄДРПОУ 42649746) судовий збір в сумі 715 (сімсот п`ятнадцять) гривень 82 копійки та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі ) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони у справі:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" (ел. пошта info@dgfinance.com.ua тел. 380674280050; адреса 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; ЄДРПОУ 42649746);
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання, АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 );

Суддя   В.Г. Гречана