ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1277/26 Справа № 175/14600/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко  О. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 квітня 2026 року м. Дніпро
Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2026 року в справі про адміністративне правопорушення, відносно:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, -
за участю:
особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності — ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В: 
Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Судом першої інстанції встановлено, що 20 серпня 2025 року о 09-30 год. в с-щі Обухівка, вул. Солідарності, 49, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом « Шевроле» н.з. НОМЕР_1 , не переконавшись, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не вибрала безпечну дистанцію, а також швидкість руху, здійснила зіткнення з автомобілем «Фіат», н.з. НОМЕР_2 в задню частину автомобіля. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинені матеріальні збитки, без постраждалих, чим порушила п. 13.1, 12.1, 1.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП. 
Не погоджуючись з вищевказаною постановою особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування клопотання зазначила, що копію судового рішення отримала лише 02.03.2026 року. Просила визнати причини пропуску строку поважними.
На думку апелянта, постанова суду ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Вважає, що відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи вбачається, що технічна причини ДТП пов`язана саме з порушенням водієм автомобіля «Фіат» правил дорожнього руху. Вказує, що відповідно до висновку встановлено, що механізм розвитку ДТП може мати два можливі варіанти. 
Вказує, що суд першої інстанції при оцінці доказів не врахував її доводи, що свідчить про однобічний та формальний характер дослідження доказів. 
У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та наполягали на їх задоволенні. 
Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку. 
Розглядаючи клопотання про поновлення апелянту строків апеляційного оскарження зазначеної судової постанови, апеляційний суд вважає доводи апелянта слушними. На думку апеляційного суду, наявні підстави для поновлення строків апеляційного оскарження постанови як пропущені із поважних підстав.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Диспозицією ст. 124 КУпАП визначено, що адміністративна відповідальність наступає при порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Як вбачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №428705 від 20.08.2025 року, де викладено обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення;
- схему місця ДТП;
- письмові пояснення ОСОБА_2 ;
- письмові пояснення ОСОБА_1 ;
- фототаблицю та інші докази в їх сукупності. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що 20 серпня 2025 року о 09-30 год. в с-щі Обухівка, вул. Солідарності, 49, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом « Шевроле» н.з. НОМЕР_1 , не переконавшись, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не вибрала безпечну дистанцію, а також швидкість руху, здійснила зіткнення з автомобілем «Фіат», н.з. НОМЕР_2 в задню частину автомобіля. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинені матеріальні збитки, без постраждалих, чим порушила п. 13.1, 12.1, 1.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.
Відповідно до схеми місця ДТП, яка підписана уповноваженою особою та учасниками ДТП без будь-яких зауважень, в якій зафіксовано місце зіткнення, положення транспортних засобів після їх зіткнення, а також пошкодження, які отримали автомобілі і результаті ДТП.
Як вбачається з наданих матеріалів справи, за клопотанням ОСОБА_1 була призначена судова-автотехнічна експертиза.
Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/104-25/48459-ІТ від 26.12.2025, встановлено, що через недостатність вихідних даних експерт не мав можливості однозначно визначити механізм дорожньо-транспортної пригоди та дати пріоритет будь-якому з пояснень водіїв, у зв`язку з чим було досліджено два можливі варіанти розвитку події.
За першим варіантом (згідно з поясненнями водія ОСОБА_2 ) встановити порушення вимог ПДР у діях водіїв, а також технічну можливість запобігання ДТП, не виявилось можливим через недостатність даних.
За другим варіантом (згідно з поясненнями водія ОСОБА_1 ) експерт дійшов висновку, що, саме у діях водія ОСОБА_1 вбачається необхідність дотримання п. 12.3 ПДР України; у діях водія ОСОБА_2 наявна невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР України; дії водія FIAT перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП; технічна можливість уникнення зіткнення залежала від дотримання вимог п. 10.1 ПДР.
Водночас експерт зазначив, що визначити технічну можливість уникнення зіткнення обома водіями за будь-яким із варіантів не є можливим через відсутність повного комплексу вихідних даних; встановити причинно-наслідковий зв`язок дій водія CHEVROLET з подією ДТП також неможливо з тієї ж причини; за слідовою інформацією автомобіль CHEVROLET перед зіткненням гальмував і зміщувався праворуч, а FIAT — ймовірно зміщувався ліворуч; мінімальна швидкість руху автомобіля CHEVROLET перед гальмуванням становила 24,7–25,9 км/год.
Наданий у справі висновок судової автотехнічної експертизи має альтернативний характер та не містить однозначного встановлення механізму ДТП чи беззаперечного причинно-наслідкового зв`язку дій кожного з учасників події. Експерт фактично змоделював два можливі варіанти розвитку дорожньо-транспортної ситуації, при цьому у жодному з них не встановлено повного та категоричного технічного висновку щодо винуватості сторін.
За таких обставин суд обґрунтовано оцінив зазначений висновок як доказ допоміжного характеру, який підлягає оцінці у сукупності з іншими матеріалами справи та не має наперед встановленої сили.
Надаючи оцінку висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/104-25/48459-ІТ від 26.12.2025 року, суд першої інстанції встановив, що експертне дослідження не містить однозначного висновку щодо механізму ДТП та причинно-наслідкового зв`язку дій кожного з водіїв із подією дорожньо-транспортної пригоди, оскільки базується на двох альтернативних варіантах розвитку події та обмеженому обсязі вихідних даних.
Разом з тим, за умови прийняття одного з можливих варіантів розвитку події, експертом встановлено наявність порушення вимог п. 10.1 ПДР України з боку водія автомобіля FIAT та відповідний причинний зв`язок цих дій із виникненням ДТП, тоді як у разі іншого варіанту визначити порушення та технічні обставини щодо обох учасників ДТП не є можливим через недостатність вихідних даних.
Суд критично оцінив висновок експерта в частині, в якій він ґрунтується на поясненнях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та зазначив його ймовірнісний і альтернативний характер, що виключає можливість надання йому визначального значення для встановлення вини.
Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначений експертний висновок не спростовує фактичних обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, схемі місця ДТП, письмових поясненнях учасників події, наданих ними відразу після ДТП, та фототаблицях, які в сукупності підтверджують порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 12.1, 13.1, 1.5 ПДР України та наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Таким чином, суд визнав, що висновок експерта має допоміжний характер, не є безумовним доказом відсутності вини особи та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі.
Доводи апеляційної скарги про те, що вини ОСОБА_1 у даній пригоді немає, суд вважає необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення останньою від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, так як такі доводи сторони захисту не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.
Відповідно до п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Пунктом 13.1 ПДР України встановлено, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу..
Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів чи іншого майна тягне адміністративну відповідальність згідно ст. 124 КУпАП.
За таких обставин дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, як такі, що виразилися в порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження іншого майна.
Додаткових об`єктивних даних, які свідчили про порушення норм КУпАП іншими особами, не наведено і до суду не надано.
Враховуючи вищенаведені докази, які в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються між собою та відтворюють картину вчиненого правопорушення, доводи сторони захисту про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є безпідставними.
Як вбачається з оскаржуваної постанови місцевий суд мотивуючи своє рішення про необхідність закриття провадження у справі зазначив, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення вчинене 20.08.2025 року, а тому останнім днем притягнення до відповідальності ОСОБА_3 було 20.11.2025, у той же час, справа про адміністративне правопорушення після проведення експертизи надійшла до суду лише 09.01.2026 року.
Тобто, на момент надходження справи до суду, строки притягнення до відповідальності ОСОБА_1 вже минули, оскільки вони знаходяться поза межами тримісячного строку передбаченого ст. 38 КУпАП.
Зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.
Тобто, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та прийняття рішення про закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом обов`язковим є, зокрема, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.
Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який є джерелом права, викладений в постановах від 07.02.2018 року у справі № 910/18319 та у справі №916/2586/18 від 18.02.2020 року, відповідно до якого закриття провадження у справі в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ст.247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, враховуючи те, що з дня вчинення адміністративного правопорушення та на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 не може бути накладено, а провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.
З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд.
Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2026 року, - задовольнити.
Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду О.Ю. Іванченко