ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
    	Справа № 636/988/26  Провадження 2/636/2331/26	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2026 місто Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області в складі:
головуючого судді Золотоверхої О. О.
за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Чугуївський відділе державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів,
ВСТАНОВИВ:
02.02.2026 через систему «Електронний суд» (зареєстровано 03.02.2026) до Чугуївського міського суду Харківської області надійшов позов ОСОБА_1 , в якому представник позивача - адвокат Турчин Я.О. просив стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.05.2024 по 15.01.2026 у розмірі 47591.73 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за судовим наказом Чугуївського міського суду Харківської області від 25.04.2024 по справі № 636/2694/24, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини (дітей) у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19.04.2024 до досягнення дитиною повноліття. 
Боржник ОСОБА_2 (відповідач) був проінформований про прийняте судом рішення, однак добровільно виконувати судовий наказ відмовився, а тому стягувач (позивач) була вимушена спрямувати судовий наказ на примусове виконання у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Постановою Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області СМУ МЮ від 20.10.2025 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 щодо стягнення аліментів. Однак, Відповідач і досі належним чином не виконує зобов`язання щодо сплати аліментів, у зв`язку із чим станом на 14.01.2025 утворилась заборгованість у розмірі 47591.73 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 14.01.2026, яка станом на 01.02.2026 відповідачем ОСОБА_2 не погашена ні повністю, ні частково. В частині щомісячних платежів після відкриття виконавчого провадження, стягнення відбувається примусово з пенсійних виплат відповідача в максимально допустимому розмірі, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», що підтверджується листом начальника ГУ ПФУ в Харківській області від 21.01.2026 № 4372-54860/А-05/8-2000/26. Також в рамках виконавчих дій, старшим державним виконавцем Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області СМУ МЮ Очеретним В.С. винесено постанови від 13.01.2026 про: арешт коштів боржника; тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; тимчасове обмеження у праві керування ТЗ; тимчасове обмеження у праві полювання та користуванні зброєю, а також внесено відомості про боржника до Єдиного державного реєстру боржників
Відповідно до чинного законодавства позивач має право на стягнення з Відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 1% за кожен день прострочення, але не більше 100% заборгованості та за мінусом розміру застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», а також з урахуванням часткових платежів по аліментам, якщо Відповідач їх здійснював.
Так, станом на момент пред`явлення позову до Відповідача не застосовувались заходи, передбачені ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно розрахунку, за період з 01.05.2024 по 15.01.2025 на заборгованість Відповідача по сплаті аліментів нараховано 49355,58559999998 грн. пені, які сторона позивача просить стягнути з нього з урахуванням граничної суми, яка не може бути більше 100 % заборгованості, тобто 47591.73 грн.
07.04.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення наступного змісту.
Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19 (провадження№ 61-16670сво19) вказано, що «Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів .». Також у цій же постанові Верховного Суду було роз`яснено, що «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).» а так само, що «Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.». 
При цьому, у постанові Верховного Суду у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року по справі № 359/240/21 (провадження № 61-16327св23), судова колегія посилаючись на зазначену вище правову позицію Об`єднаної палати КЦС ВС № 661/905/19, додатково вказала наступне. Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абз.1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. 
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). 
У пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти , що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. 
Оскільки в силу ч. 1 ст. 178 ЦПК України, відповідач викладає заперечення проти позову у відзиві, а відповідач по даній справі ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання відзиву (наданим йому ч. 1 ст. 43, ст. 174, ч. 1 ст. 191 ЦПК України), тобто не надав жодних доказів своєї невинуватості на спростування презумпції вини, наявність якої у даних правовідносинах підтвердив Верховний Суд у наведених вище правових позиціях, стороною позивача підставність позову доведено належними, допустимими та достатніми доказами. 
При цьому відповідач проінформований про свою заборгованість і свідомо ухиляється від сплати аліментів. Це, зокрема, підтверджується і матеріалами виконавчого провадження Чугуївського ВДВС (третя особа у справі) № НОМЕР_3, ідентифікатор доступу: НОМЕР_4, які долучені до Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП). Так незважаючи на повідомлення Чугуївського ВДВС у листах в адресу стягувача (позивача по даній справі), що боржник не отримував листи виконавця, в тому числі постанови про вчинення виконавчих дій, після винесення постанови державного виконавця від 13.01.2026 про арешт коштів боржника, що має наслідком блокування усіх банківських рахунків (карток), боржник ОСОБА_2 з`явився безпосередньо до Чугуївського ВДВС та подав 10.02.2026 на ім`я начальника ВДВС Заяву про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій, з метою звільнення надходжень в сумі 17294 грн. щомісяця від стягнення в рахунок погашення аліментів. Постановою державного виконавця від 12.02.2026 про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій заяву боржника задоволено. Таким чином відповідач вивів з-під стягнення власні банківські надходження у розмірі до 17 294 грн./ на місяць. Тобто, фактично погашення заборгованості за 1.5 роки неможливе за рахунок надходжень на банківську картку боржника, адже він користується однією єдиною карткою і звільнений від стягнення, якщо надходження на таку картку щомісяця будуть менші 17294 грн. Стягнення ж з пенсії відбувалося до квітня 2026 року лише щодо поточного обов`язку зі сплати аліментів «місяць у місяць». З`явившись особисто до Чугуївського ВДВС, про що свідчить його власноручний підпис на формулярі заяви ВДВС, відповідач підтвердив, що він має фізичну можливість взаємодіяти з органами державної влади, а неотримання судових повісток та ненадання своєї позиції у заявах по суті справи - є нічим іншим, як зловживанням процесуальними правами та стратегією («схемою») ухилення від юридичної відповідальності. Це свідчить про пріоритет власних інтересів відповідача над інтересами дитини. Його заява про звільнення від арешту суми 17 294 грн (що відповідає двом розмірам мінімальної зарплати згідно з законом в умовах воєнного стану) для власних потреб, при одночасному ігноруванні обов`язку сплачувати аліменти та нараховану пеню, свідчить про свідоме та умисне ухилення. Це доводить додатково обставини зловмисної та усвідомленої поведінки боржника по ухиленню від сплати аліментів та погашення заборгованості з їх сплати, використання передбачених законом норм для приховування доходів та їх виведення від можливого стягнення державної виконавчої служби. 
Така поведінка відповідача (блокування карток призвело до візиту в Чугуївський ВДВС, але не призвело до погашення боргу) є прямим доказом його вини у розумінні ст. 196 СК України. Також повідомляємо суду, що за час від звернення до суду позивачки до подання цих пояснень, державним виконавцем (за клопотанням позивачки) було 09.03.2026 прийнято Загальну вимогу до ГУ ПФУ в Харківській області щодо збільшення розмір відрахувань з пенсії позивача до 50 % від суми пенсійних виплат, оскільки сума отримуваної пенсії в рази перевищує прожитковий мінімум і дає змогу частину заробітку звертати на поточні платежі по аліментам (25 %), а інші 25 % спрямовувати на погашення заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла і від погашення якої позивач ухиляється усіма можливими способами. Постановою державного виконавця від 10.03.2026 накладено арешт на майно боржника, внесено відомості про обтяження до ДРРП. Тому, відповідач свідомо ухиляється від обов`язку щодо сплати та погашення заборгованості по аліментам, стягнення відбувається державним виконавцем примусово, відповідачем не доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини та що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. І навпаки, наведені у попередніх абзацах обставини доводять винність дій боржника ОСОБА_2 по ухиленню від сплати аліментів на дитину. 
Сучасна концепція судового процесу та судових процедур, викладена у чинній редакції ЦПК України, базується на тому, що суд не має змушувати сторону відповідача до захисту в суді, участі в судових засіданнях, подання заяв по суті справи (відзиву, заперечень проти відповіді на відзив), доказів, користуватися іншими наданими процесуальним законом правами. Це відображено у основних засадах (принципах) цивільного судочинства, а саме у п. 4 ч. 3 ст. 2 та ст. 12 ЦПК України - «змагальність сторін». Зокрема, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Тактика сторони відповідача по захисту шляхом неприйняття участі в судовому процесі, неподання відзиву, неявки в судові засідання за викликом суду - не може перешкоджати ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення. Принаймні законодавцем було прийнято для цього необхідні процесуальні норми, які мають застосовуватися судами. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Європейський Суд з прав людини у рішенні від 3 квітня 2008 року по справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вищезазначене свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 будучи однозначно повідомленим про справу, не вважає за необхідне поцікавитись про рух справи в суді, не зареєстрував електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно телекомунікаційній системі та не є заінтересованим у якнайшвидшому її розгляді.
Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник у додаткових поясненнях просив суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судові засідання, призначені на 13.04.2026 та 03.06.2026 не з`явився, про їх проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи без його участі до суду не подавав.
Зі згоди позивача, керуючись вимогами ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи.
Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 записані батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 30.12.2016 (а.с.12/2).
25.04.2024 Чугуївським міським судом Харківської області винесено судовий наказ №636/2694/24 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів, починаючи з 19.04.2024 до досягнення дитиною повноліття. До суду надано копію судового наказу від з відміткою про видачу 25.06.2024 (а.с.6), а також супровідний лист від 09.10.2025 про направлення судового наказу ОСОБА_1 (а.с.5/2).
Старшим державним виконавцем Чугуївського ВДВС 20.10.2025 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_5 з примусового виконання судового наказу №636/2694/24, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 25.06.2024 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2024 року, до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до копій листів Чугуївського ВДВС від 23.10.2025 (а.с.6/2), від 14.01.2026 (а.с.7/2), від 10.03.2026 (а.с.31/2-32) боржник ОСОБА_2 постанову про відкриття ВП та розрахунок заборгованості по аліментам не отримав. У листі від 14.01.2026 зазначено також, що 18.11.2025 до відділу надійшла довідка про доходи боржника, відповідно до якої здійснено розрахунок заборгованості по аліментам; 13.01.2026 винесено постанови про встановлення тимчасових обмежень стосовно боржника (інформація про виконавче провадження а.с.9-10), в т.ч. про арешт коштів боржника від 13.01.2026 (копія постанови а.с.8/2) та про арешт майна боржника від 10.03.2026 (копія постанови а.с.32).
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного виконавцем Чугуївського ВДВС, станом на 14.01.2026 заборгованість за період з квітня 2024 року по січень 2026 року становить 47591.73 грн. (при цьому станом на вересень 2025 року сукупний розмір заборгованості - 0.00 грн.), наявна сплата у листопаді 2025, грудні 2025, січні 2026.
Надано до суду і копію листа з ГУ ПФУ в Харківській області від 21.01.2026 (а.с.10), згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримує пенсію за вислугу років згідно з ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23.10.2025 ВП№79400208, яку направлено Чугуївським ВДВС з листопада 2025 року провадяться стягнення аліментів із нарахованого розміру пенсії ОСОБА_2 у розмірі частини пенсії на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття. Аліменти за період з 23.10.2025 по 31.01.2026 стягнено у повному обсязі та перераховано на розрахунковий рахунок виконавчої служби. Листом головного управління від 05.11.2025 за вих.№2000-0408-8/171626 надано довідку про доходи ОСОБА_2 на виконання вимоги виконавчої служби від 23.10.2025.
Надано і розрахунок пені за прострочення сплати аліментів - Зведена таблиця розрахунків за кожен місяць, за який допущено прострочення платежу (а.с.10/2-12) без підпису (з ознаками QR-коду, перехід за яким видає помилку - а.с.40), з якого вбачається, що заборгованість по пені становить 49355.59 грн. станом на січень 2026 року. 
Згідно Інформації про виконавче провадження НОМЕР_5 від 07.04.2026 (а.с.32/2-33) сума звернення до стягнення становить 39191.73 грн.
Також до суду надано копію заяви ОСОБА_2 від 10.02.2026, адресованої Чугуївському ВДВС про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій (а.с.31); копію постанови державного виконавця про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій (а.с.31).

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина друга статті 181 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).
Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку.
У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України).
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).
Аналіз вказаних норм свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України; при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".  Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Разом з тим неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку зі сплати аліментів.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18.
За загальними вимогами процесуального права, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.08.2018 по справі № 761/26953/15-ц (провадження № 61-1242св18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.»
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини першої статті 185 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 у справі № 334/7702/16 (провадження № 61-42142св18).
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
Вказаний висновок підтверджується наступним.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19).
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».
Виходячи з вищенаведеного, можна стверджувати, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. 
Так судом встановлено, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини у прострочені сплати аліментів. Відповідач є пенсіонером за вислугою років, дієздатний, здоровий, а тому мав усвідомлювати свій обов`язок брати участь в утриманні дитини, а також мав таку можливість. Доказів, що він звертався до державного виконавця з повідомленням для здійснення відрахувань з пенсії до 10.06.2026 матеріали справи не містять. Добровільно ОСОБА_2 кошти на утримання дитини також не надавав. Даних, що ним сплачувались кошти, проте вони не отримані позивачкою внаслідок винних дій інших осіб матеріали справи також не містять. 
Отже, заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
При цьому суд зазначає, що наведені у наданому позивачем розрахунку пені дані не є зрозумілими (пеня за прострочення сплати аліментів за квітень 2024 - вересень 2025 розрахована за 100 днів прострочення кожна, за жовтень 2025 - 75 днів, за листопада 2025 - 45 днів, за грудень 2025 - 14 днів, розрахунок здійснено до 15.01.2026), при цьому у листопаді 2025, грудня 2025, січня 2026 не враховано суми сплати (хоча останні вбачаються з розрахунку заборгованості, складеного виконавцем: листопада 2025 - 3610.76 грн., грудень 2025 - 2798.34 грн., січень 2798.34 грн.); крім того з наданих розрахунків не вбачається дати сплати, що унеможливлює визначення кількості днів прострочення у листопаді 2025 - січні 2026.
Враховуючи викладене суд зазначає розрахунок заборгованості по пені за період з 01.05.2024 по 31.10.2025 включно:
01.05.2024-31.10.2025: 920.23 грн. (сума боргу за квітень 2024 року станом на 01.05.2024) * 1% (розмір пені) * 549 днів (кількість днів прострочення) = 5052.06 грн.
01.06.2024-31.10.2025: 2509.72 грн. (сума боргу за травень 2024 року станом на 01.06.2024) * 1% (розмір пені) * 518 днів (кількість днів прострочення) = 13000.35 грн.
01.07.2024-31.10.2025: 2509.72 грн. (сума боргу за червень 2024 року станом на 01.07.2024) * 1% (розмір пені) * 488 днів (кількість днів прострочення) =12247.43 грн.
01.08.2024-31.10.2025: 2509.72 грн. (сума боргу за липень 2024 року станом на 01.08.2024) * 1% (розмір пені) * 457 днів (кількість днів прострочення) = 11469.42 грн.
01.09.2024-31.10.2025: 2509.72 грн. (сума боргу за серпень 2024 року станом на 01.09.2024) * 1% (розмір пені) * 426 днів (кількість днів прострочення) = 10691.41 грн.
01.10.2024-31.10.2025: 2509.72 грн. (сума боргу за вересень 2024 року станом на 01.10.2024) * 1% (розмір пені) * 396 днів (кількість днів прострочення) = 9938.49 грн.
01.11.2024-31.10.2025: 2509.72 грн. (сума боргу за жовтень 2024 року станом на 01.11.2024) * 1% (розмір пені) * 365 днів (кількість днів прострочення) = 3160.48 грн.
01.12.2024-31.10.2025: 2509.72 грн. (сума боргу за листопад 2024 року станом на 01.12.2024) * 1% (розмір пені) * 335 днів (кількість днів прострочення) = 8407.56 грн.
01.01.2025-31.10.2025: 2509.72 грн. (сума боргу за грудень 2024 року станом на 01.01.2025) * 1% (розмір пені) * 304 днів (кількість днів прострочення) = 7629.55 грн.
01.02.2025-31.10.2025: 2509.72 грн. (сума боргу за січень 2025 року станом на 01.02.2025) * 1% (розмір пені) * 273 днів (кількість днів прострочення) = 6851.54 грн.
01.03.2025-31.10.2025: 2509.72 грн. (сума боргу за лютий 2025 року станом на 01.03.2025) * 1% (розмір пені) * 245 днів (кількість днів прострочення) = 6148.81 грн.
01.04.2025-31.10.2025: 2798.34 грн. (сума боргу за березень 2025 року станом на 01.04.2025) * 1% (розмір пені) * 214 днів (кількість днів прострочення) = 5988.45 грн.
01.05.2025-31.10.2025: 2798.34 грн. (сума боргу за квітень 2025 року станом на 01.05.2025) * 1% (розмір пені) * 184 днів (кількість днів прострочення) = 5148.95 грн.
01.06.2025-31.10.2025: 2798.34 грн. (сума боргу за травень 2025 року станом на 01.05.2025) * 1% (розмір пені) * 153 днів (кількість днів прострочення) = 4281.46 грн.
01.07.2025-31.10.2025: 2798.34 грн. (сума боргу за червень 2025 року станом на 01.07.2025) * 1% (розмір пені) * 123 днів (кількість днів прострочення) = 3441.96 грн.
01.08.2025-31.10.2025: 2798.34 грн. (сума боргу за липень 2025 року станом на 01.08.2025) * 1% (розмір пені) * 92 днів (кількість днів прострочення) = 2574.47 грн.
01.09.2025-31.10.2025: 2798.34 грн. (сума боргу за серпень 2025 року станом на 01.09.2025) * 1% (розмір пені) * 61 днів (кількість днів прострочення) = 1706.99 грн.
01.10.2025-31.10.2025: 2798.34 грн. (сума боргу за вересень 2025 року станом на 01.10.2025) * 1% (розмір пені) * 31 день (кількість днів прострочення) = 867.49 грн.
Всього: 124606.86 грн.
Оскільки розмір штрафних станцій значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, відповідно до положень 196 СК України позивачкою пред`явлено позов про стягнення пені у розмірі визначеної державним виконавцем заборгованості 47591.73 грн., у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України з врахуванням положень ч.3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 76-81, 89, 100, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-282, 284, 289, 352, 354, п.п.15.5п.15ч.1Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.05.2024 по 15.01.2026 у розмірі 47591.73 грн. (сорок сім тисяч п`ятсот дев`яносто одна гривня 73 копійки).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави 1064.96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 );
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );
Третя особа: Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 41430463, адреса: Харківська обл., м. Чугуїв, вул. Леонова, 4-а, пов.2).

Повний текст рішення суду виготовлено 08.06.2026.

Суддя О.О. Золотоверха