ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року   Справа № 906/768/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. ,  суддя Петухов М.Г. 
без повідомлення учасників справи
розглянувши заяву представника Акціонерного товариства "Житомиробленерго" - адвоката Приведьона В.М. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу 
за апеляційними скаргами Фізичної особи - підприємця Шевченко Людмили Василівни на рішення Господарського суду Житомирської області від 19.01.2026 та на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 у справі № 906/768/25 (суддя Кравець С.Г.) 
за позовом Акціонерного товариства "Житомиробленерго"
до Фізичної особи-підприємця Шевченко Людмили Василівни
про стягнення 5 222 506, 89 грн

Додаткова постанова ухвалена поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Олексюк Г. Є.

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Житомиробленерго" (далі - позивач, АТ "Житомиробленерго") звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Шевченко Людмили Василівни (далі - відповідач, ФОП Шевченко Л.В.) про стягнення 3 701 062,15 грн вартості необлікованої електричної енергії, 326 099,06 грн 3 % річних та 1 195 345,68 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 19.01.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Шевченко Л.В. на користь АТ "Житомиробленерго" 3 701 062,15 грн вартості необлікованої електричної енергії, 325 794,87 грн 3 % річних, 1 195 345,68 грн інфляційних втрат та 62 666, 43 грн витрат по сплаті судового збору. У іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2026 апеляційні скарги ФОП Шевченко Л.В. залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 19.01.2026 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 у справі № 906/768/25 - без змін.

До суду апеляційної інстанції 14.04.2026 надійшла заява представника АТ "Житомиробленерго" - адвоката Приведьона В.М., в якій він просить стягнути з ФОП Шевченко Л.В. на користь АТ "Житомиробленерго" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 прийнято до розгляду заяву представника АТ "Житомиробленерго" - адвоката Приведьона В.М. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Вказано, що розгляд заяви слід здійснити без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Встановлено ФОП Шевченко Л.В. строк до 29.04.2026 для подання до суду письмових заперечень щодо заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із доказами їх надсилання іншим учасникам справи.

ФОП Шевченко Л.В. заперечень щодо заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не подала.

Розглянувши подану представником АТ "Житомиробленерго" - адвокатом Приведьоном В.М. заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу без повідомлення учасників справи, судова колегія зазначає наступне.

Кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59 Конституції України).
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначено в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховують складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тож одним із принципів господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, зокрема у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Водночас процесуальне законодавство передбачає критерії, які потрібно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу в судовому спорі. Так, за змістом частин першої та третьої статті 123 і частини четвертої статті 129 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат, які розподіляють між сторонами залежно від результатів вирішення судової справи.
Частини перша - третя статті 126 ГПК України передбачають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
За частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з частиною восьмою статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлює суд на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подають до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначеними нормами права передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Водночас обов`язок доведення неспівмірності витрат покладено на сторону, яка заявляє відповідне клопотання про зменшення їх розміру.
У розумінні приписів частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21.
Водночас у частинах п`ятій - сьомій, дев`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Наведені висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
У постановах від 19.02.2022 у справі № 755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково.
У пункті 268 рішення від 23.01.2014 у справі "East / West Alliance Limited" проти України" за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Отже, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Стаття 221 ГПК України передбачає, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Колегія суддів зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу представник АТ "Житомиробленерго" - адвокат Приведьон В.М. на виконання вимог ч. 1 ст. 124 ГПК України повідомив про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат відповідача у зв`язку з розглядом даної справи складає 15 000 грн. При цьому остаточний розрахунок судових витрат понесених товариством у зв`язку з судовим розглядом справи, разом із відповідними документами, що підтверджують зазначені витрати, в тому числі докази щодо обсягу наданих адвокатами послуг та їх вартості, буде надано за підсумками фактично понесених судових витрат за результатами судового розгляду справи, у порядку передбаченому ст. 129 ГПК України, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Так, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2026 апеляційні скарги ФОП Шевченко Л.В. залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 19.01.2026 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 у справі № 906/768/25 - без змін.

В той же час, 14.04.2026 до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника АТ "Житомиробленерго" - адвоката Приведьона В.М., в якій він просить стягнути з ФОП Шевченко Л.В. на користь АТ "Житомиробленерго" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. До заяви долучено додаткову угоду від 09.04.2026 № 89 до договору про надання правничої допомоги від 02.01.2019 № 1, в якій зафіксовано гонорар адвоката в сумі 20 000 грн та детальний опис та розрахунок наданих послуг (робіт) від 09.04.2026.

Отже, представник АТ "Житомиробленерго" дотримався вимог щодо строків звернення із заявою про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та подання відповідних доказів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, правничу допомогу АТ "Житомиробленерго" у суді апеляційної інстанції надавав Приведьон В.М., який має статус адвоката згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 000735 від 23.02.2015, яке видане Радою адвокатів Житомирської області (а. с. 222).

Колегія суддів зазначає, що 02.01.2019 між адвокатом Приведьоном В.М. та АТ "Житомиробленерго" (клієнт) укладено договір № 1 про надання правничої допомоги, предметом якого, згідно п. 1.1 договору, є надання адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів (а. с. 223-224).
У відповідності до п. 2.1.1 договору, адвокат зобов`язується надати правничу допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта.
Клієнт зобов`язаний згідно п. 2.3.1 договору, сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк, погоджені між ними. 
Відповідно до п. 4.2 договору, гонорар адвоката та компенсація витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору.

Додатковою угодою від 09.04.2026 № 89 до договору про надання правничої допомоги від 02.01.2019 № 1, сторони погодили фіксований розмір гонорару за надану правову допомогу у розмірі 20 000 грн, що включає: консультування клієнта, аналіз законодавства щодо застосування відповідних прав з метою забезпечення законних інтересів та прав клієнта, пов`язаних із застосуванням законодавства, підготовка позову, інших процесуальних документів, прийняття участі в засіданнях суду, як представник клієнта по справі №906/768/25 в суді апеляційної інстанції. Сторонами погоджено, що гонорар підлягає сплаті після набрання законної сили рішенням суду.

Договір про надання правничої допомоги № 1 від 02.01.2019 та додаткова угода від 09.04.2026 № 89 до договору підписані сторонами та скріплені їх печатками.

09.04.2026 між сторонами складено та підписано детальний опис та розрахунок наданих послуг (робіт), згідно договору про надання правничої допомоги № 1 від 02.01.2019 та додаткової угоди від 09.04.2026 № 89, згідно з яким адвокатом надано товариству послуги на загальну суму 20 000 грн, а саме: вивчення та аналіз апеляційних скарг, підготовка відзиву на апеляційні скарги та прийняття участі у судових засіданнях. 

Із матеріалів справи судом встановлено, що адвокат Приведьон В.М. подав до суду відзив на апеляційні скарги та прийняв участь у судових засіданнях 08.04.2026 та 09.04.2026 в режимі відеоконференції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що факт надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції під час розгляду даної справи є підтвердженим позивачем.

Водночас ФОП Шевченко Л.В. заперечень щодо заяви відповідача про стягнення судових витрат до суду апеляційної інстанції не подала.

Оцінюючи витрати позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції із урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також часу, який міг би витратити адвокат, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 20 000 грн за рахунок відповідача.
На думку суду зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді.

Також суд зазначає, що кожна справа має свою специфіку, а тому враховуючи всі аспекти даної справи, колегія суддів вважає, що для належного представлення інтересів позивача у цій справі заявлені витрати в частині послуг, наданих на стадії розгляду справи в суді апеляційної інстанції в сумі 20 000 грн, відповідають критеріям реальності та розумності, та не спростовані відповідачем.

З огляду на викладене, дослідивши подану заяву про стягнення судових витрат та додані докази в підтвердження понесених позивачем витрат, колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи із вищенаведених критеріїв та обставин даної справи, дійшла висновку про її задоволення.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 244, 281-284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства "Житомиробленерго" - адвоката Приведьона В.М. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шевченко Людмили Василівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Житомиробленерго" (Україна, 10008, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Косенка Віктора, будинок 32/8; код ЄДРПОУ 22048622) витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 20 000, 00 грн (двадцять тисяч) в суді апеляційної інстанції.

3. Видачу судового наказу доручити Господарському суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є. 

Суддя   Мельник О.В. 

Суддя   Петухов М.Г.