Справа № 713/1178/26 
Провадження №2-а/713/46/26 
РІШЕННЯ
іменем України

18.05.2026 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Кибича І.А., з участю секретаря судових засідань Коваль Т.Ю., з участю представника позивача адвоката Лук`янчикова О.М., з участю представника відповідача Фуштея М.В., розглянувши у відкритому судовому засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лук`янчиков Олег Миколайович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лук`янчиков О.М. звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.
У позові вказував, що 07.04.2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесена постанова №395 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою накладено штраф у сумі 17000,00 грн. Згідно із зазначеною постановою громадянин ОСОБА_1 , 16.01.2026 року на 09:00 повинен був прибути за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, однак на визначену дату не з`явився.
Вважає дану постанову безпідставною та такою, що складена з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки відповідачем порушено вимоги ст.ст. 268, 277-2, 279, 280 КУпАП під час складання протоколу та розгляду справи про адміністративне правопорушення. Зазначив, що його не було належним чином повідомлено про дату, час і місце складання протоколу та розгляду справи, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути присутнім при її розгляді, надати пояснення, докази, заявити клопотання та скористатися правничою допомогою. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів повідомлення його про розгляд справи не пізніше ніж за три доби до дати такого розгляду, як це передбачено ст.277-2 КУпАП, посилаючись при цьому на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові у справі №685/1153/17. 
Зазначив, що своєчасно уточнив свої військово-облікові дані та повідомив адресу фактичного проживання у Німеччині, однак повістку Відповідачем направлено за адресою зареєстрованого місця проживання в Україні, а не за уточненою адресою, що свідчить про неналежне повідомлення про необхідність явки до ТЦК та СП та відсутність належних підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. 
Просить скасувати постанову від 07.04.2026 року №395 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17000,00 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення. Судові витрати стягнути з відповідача. 
В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. 
15.05.2026 року через електронний суд скерував відповідь на відзив, зазначив, що з матеріалів, доданих відповідачем до відзиву, вбачається, що у відповідача відсутні докази отримання позивачем виклику на розгляд адміністративної справи, у зв`язку з чим, відповідач обов`язково повинен був скласти протокол. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 протокол у даній справі не складено, доказів отримання ОСОБА_1 виклику на розгляд адміністративної справи до відзиву не додано, а отже розгляд справи відбувся з грубим порушенням прав позивача, через що означена постанова від 07.04.2026 року №395 підлягає скасуванню. 
В судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, підтримав поданий відзив, в якому зазначив, що доводи позивача щодо неповідомлення про дату, час і місце складання протоколу та розгляду справи є безпідставними, а права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, порушені не були. На виконання вимог Інструкції, затвердженої наказом МОУ №3 від 01.01.2024, позивачу було направлено повідомлення про розгляд справи та повістку рекомендованим поштовим відправленням, яке повернулося з відміткою «адресат відсутній», що свідчить про належне повідомлення особи. Посилається на ч.6 ст.258 КУпАП, відповідно до якої у справах за ст.210, 210-1 КУпАП у період особливого стану протокол може не складатися за наявності підтвердних документів про належне повідомлення особи. Згідно з даними системи «Аркан» позивач повернувся на територію України 03.09.2023 року, а тому направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання було правомірним. Також вказав, що оновлення даних у застосунку «Резерв+» не звільняє особу від обов`язку з`явитися за викликом до ТЦК та СП. Вважає, що ОСОБА_1 не надав належних доказів на підтвердження поважності причин неявки чи відсутності складу адміністративного правопорушення. Просив відмовити в задоволенні позову. 
Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити виходячи з наступного. 
Згідно постанови №395 від 07.04.2026 року, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 з моменту оголошення Президентом України Указів: N?64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та N?69/2022 «Про загальну мобілізацію», зокрема порушив Закони України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також Постанову Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 N?1487 та Постанову Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 N?560. ОСОБА_1 у визначену дату на розгляд адміністративної справи не з`явився, про поважність причин неявки в належний спосіб не повідомив. ІНФОРМАЦІЯ_4 , як держателем єдиного реєстру військовозобов`язаних встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , 16.01.2026 року на 09:00 повинен був прибути за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних. Фактичними обставинами справи встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 на визначену дату 16.01.2026 року на 09:00 не з`явився за повісткою №6163689 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується повідомленням наданим АТ «Укрпоштою» №R067064777588 Ф.20 з відміткою про відсутність особи за адресою зареєстрованого місця проживання. Під час перевірки документів та аналізу облікової картки. звірки даних АІТС «ОБЕРІГ», а також здійснення запитів до реєстрів та баз даних було встановлено, що до моменту виклику ОСОБА_1 право на відстрочку не реалізував, військово-облікові дані не оновив та військово-лікарську комісію відповідно до Наказу МОУ від 14.08.2008 №402 не проходив, а відтак умов для не накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 не має. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.210-1 ч.3 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000,00 грн. 
Вважаючи протиправною зазначену постанову, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду. 
Позивач звертаючись з даним позовом як на підстави скасування оскаржуваної постанови зазначив, що його не було повідомлено про розгляд справи за три дні до такого розгляду, не надано можливості скористуватись правами, передбаченими КУпАП, в тому числі, правом на захист, не повідомлено про дату, час і місце складання протоколу про адміністративне правопорушення, здійснено розгляд справи без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності, повістку відправлено за неналежною адресою, оскільки ним своєчасно було уточнено дані, повістка повинна надсилатися на адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 
На підтвердження обставин викладених в позові позивач надав виписку з Резерв+ з даних якого вбачається, що військово-обліковий документ сформовано 16.04.2026 року. Дата уточнення даних 18.06.2025 року. Адреса проживання: АДРЕСА_1 : солдат. Тип відстрочки: - . Причина звернення до Нацполіції: не пройшли (відмовились від проходження) ВЛК. 
Представник відповідача на спростування позовних вимог та підтвердження доводів викладених у відзиві надав наступні докази: 
Копія повістки №6163689 адресована ОСОБА_1 , адреса проживання АДРЕСА_2 про необхідність з`явитись 16.01.2026 року о 09-00 год. Для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Копія форми 107П АТ «УКРПОШТА» ОПИС вкладення до рекомендованого поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 . Повістка, 23.12.2025. 
Копія поштового повідомлення УКРПОШТА з відміткою повістка ТЦК з даних якого вбачається, що ОСОБА_1 відсутній за адресою АДРЕСА_2 . 
Копія повідомлення №2418 про розгляд справи про адміністративне правопорушення з даних якого вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомляється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо Вас як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відбудеться о 11-00 год. 07.04.2026 року. 
Витяг з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (дані системи «Аркан» — інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією про перетин державного кордону України) з даних якої вбачається, що дата повернення ОСОБА_1 на територію України — 03.09.2023 року. 
Норми закону застосовані судом. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».
24 лютого 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено указ Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.
Дії позивача кваліфіковані за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Разом із цим, за приписами частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк (стаття 277-1 КУпАП).
Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
При цьому обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19.
Так, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно із ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно із ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення.
Аналізуючи наведені положення законодавства, необхідно дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).
У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно із ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Відповідно до п.п. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Отже, матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, у даному випадку повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, що призовник, військовозобов`язаний або резервіст, будучи належним чином повідомленим про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або іншого визначеного законодавством органу влади, не прибув до відповідного органу влади у встановлені дату та час.
Під час судового розгляду встановлено, що оскаржуваною постановою про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за неявку, відповідно до повістки за №6163689 від 23.12.2025 року, якою позивача повідомлено про необхідність з`явитися 16.01.2026 року о 09:00 год. для уточнення даних.
Порядок перевірки військово-облікових документів та вручення військовозобов`язаним повісток в особливий період регулюється «Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який затверджений постановою КМУ за №560 від 16.05.2024 року (далі Порядок).
У п. 41 Порядку зазначено, що резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Зазначеним Порядком врегульований порядок оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до вимог якого у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання (за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку) особи вважається днем отримання такого поштового відправлення (повістки).
Представником відповідача до відзиву долучено копію форми 107 П АТ «Укрпошта» – опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , із зазначенням вкладення – повістка від 23.12.2025 року, а також копію поштового повідомлення АТ «Укрпошта» з відміткою «повістка ТЦК», відповідно до якого адресат був відсутній за вказаною адресою.
Судом встановлено, що відповідачем було дотримано визначеного законодавством порядку оповіщення позивача про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до вимог чинного Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку днем її отримання вважається, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою її задекларованого чи зареєстрованого місця проживання.
Отже, факт відсутності позивача за адресою реєстрації не свідчить про недотримання відповідачем процедури повідомлення, а навпаки підтверджує належне виконання останнім вимог законодавства щодо направлення повістки.
Що стосується посилання позивача та його представника на те, що позивачем нібито було своєчасно уточнено персональні дані та повідомлено адресу проживання: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим повістка повинна була надсилатися саме за цією адресою, суд вважає такі доводи необґрунтованими виходячи з наступного. 
Приписами статті 37 Закону № 2232-ХІІ визначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Відповідно до статті 37 Закону № 2232-XII взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:
1) на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років: які за рішенням комісії з питань взяття на військовий облік пройшли медичний огляд; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку;
2) на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань;
3) на військовий облік резервістів: які зараховані до військового оперативного резерву; які уклали контракт про проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань; резервісти, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України на нове місце проживання.
Громадянам України, взятим на військовий облік, роз`яснюються права та обов`язки, правила військового обліку та відповідальність за порушення цих правил.
Призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.
У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку повідомив відповідача про зміну місця проживання за межами України та внесення відповідних відомостей до військово-облікових даних. Саме по собі посилання позивача на фактичне проживання у Федеративній Республіці Німеччина не підтверджує належного виконання ним обов`язку щодо офіційного повідомлення територіального центру комплектування та соціальної підтримки про іншу адресу для листування.
Крім того, матеріали справи містять витяг з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сформований на підставі даних системи «Аркан» — інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією про осіб, які перетинають державний кордон України, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 повернувся на територію України 03.09.2023 року.
Наведене спростовує доводи позивача та його представника про постійне проживання позивача за адресою у Федеративній Республіці Німеччина та свідчить про відсутність належних доказів того, що на момент направлення повістки позивач постійно перебував за межами України. 
За таких обставин відповідач діючи відповідно до вимог закону направив повістку за адресою зареєстрованого місця проживання позивача: АДРЕСА_2 , а відмітка АТ «Укрпошта» про відсутність адресата за вказаною адресою відповідно до вимог чинного законодавства є належним підтвердженням вручення повістки.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідач діяв у межах та у спосіб, визначених законом, позивачем та його представником не доведено належними доказами порушення ІНФОРМАЦІЯ_3 порядку повідомлення позивача ОСОБА_1 . 
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень статтей 73-76 КАС України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.
Статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно з статтею 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 статті 9 КУпАП, передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 правомірно винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення передбачене ст. 210-1 ч.3 КУпАП.
Твердження позивача про незаконність та необґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати, йому не відшкодовуються.
Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 139, 143, 241, 242, 244, 245, 246,255, 268-272, 286, 297 КАС України, ст. ст. 210-1, 245, 251, 252, 254, 256, 258, 277, 277-2, 278, 280, 283, 293 КУпАП, Суд,-
УХВАЛИВ:
Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 №395 від 07.04.2026 року про накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 ч.3 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень, - залишити без змін.
Позовну заяву ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , юридична адреса: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 . 
Суддя Іван КИБИЧ