Справа № 712/1097/26
Провадження № 2/708/283/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Попельнюха А. О.,
з участю:
секретаря судових засідань Омельченко Ю. М.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідачки ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментівта

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування поданого позову зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2014. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі шлюб між сторонами розірваний рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси. Із позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.04.2022 стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі частки від усіх видів доходу (заробітку) позивача щомісячно.
На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач також зазначив, що він має ще одну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку він також сплачує аліменти у розмірі 1/6 частки. Ураховуючи наведене ОСОБА_1 не може сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , що стало підставою для звернення до суду. Просить суд зменшити розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частки на 1/6 частку щомісячно.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.01.2026 справа передана за підсудністю до Чигиринського районного суду Черкаської області.
Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 04.03.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Додатково пояснив, що на утримання спільної із відповідачкою ОСОБА_2 дитини із нього стягуються аліменти у розмірі частки від його доходів. Натомість на утримання іншої дитини ОСОБА_6 з нього стягуються аліменти у розмірі 1/6 частки від його доходів. Для того, щоб його діти перебували у рівних умовах, вважає за доцільне зменшити розмір стягуваних із нього аліментів на утримання старшої доньки до 1/6 частки. Крім того під час судового розгляду зазначив, що точний розмір щомісячних витрат на утримання ОСОБА_5 йому не відомий, оскільки ніхто йому це не повідомляє. Наразі щомісячний розмір стягуваних аліментів на користь ОСОБА_2 становить близько 5 300 грн. На його думку цих коштів вистачає на повне утримання дитини та забезпечення її усім необхідним. Крім того, іноді донька приходить до нього у гості, відповідно він їй додатково купує різні солодощі та речі. Точну періодичність таких відвідувань він зазначити не може, але таке може мати місце приблизно один раз на один-два місяці.
Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суду пояснила, що вона не буде наполягати на збереженні розміру аліментів, якщо позивач не хоче їх сплачувати. Зі свого боку вона все одно буде забезпечувати дитину усім необхідним і в майбутньому, оскільки отримуваних нею аліментів усе одно не вистачає на покриття усіх витрат на забезпечення та утримання дитини. Зокрема пояснила, що донька навчається у спеціалізованій школі № 17 у м. Черкаси, що потребує постійних витрат на придбання канцелярських товарів. Також їй подобається футбол, тому вона відвідує спортивну секцію, для відвідування якої відповідачка щомісячно оплачує абонемент. Проживають вони разом із донькою в орендованій квартирі, додатково ОСОБА_2 сплачує комунальні послуги. Загалом на утримання доньки за підрахунками відповідачки наразі вона витрачає близько 15 000,00 грн на місяць, тому зменшення розміру аліментів не суттєво буде впливати на розмір її витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. 5 ст. 206 ЦПК України).
Ураховуючи, що аліменти за своєю правовою природою є грошовими коштами, які сплачуються одним із батьків на користь другого із батьків на утримання дитини, рішення у даній справі безпосередньо буде стосуватися прав малолітньої дитини на належний рівень життя та утримання. За таких обставин суд протокольною ухвалою відмовив у прийнятті визнання позову відповідачкою та продовжив судовий розгляд справи.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з питань виконання батьками обов`язку утримувати дитину та способів виконання цього обов`язку, у зв`язку із чим до їх правового регулювання підлягають застосуванню норми Глави 15 Сімейного кодексу України «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання».

Під час розгляду справи суд також ураховує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
До основних засад цивільного судочинства законодавцем віднесено принцип змагальності сторін, реалізація якого відбувається шляхом надання сторонам рівних прав щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, покладенням на сторони обов`язку довести обставини, які мають значення для справи і на які така сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом, та покладення на сторони ризиків настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).
Притаманний цивільному процесу принцип диспозитивності передбачає розгляд справ судом не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).
У свою чергу обов`язок доказування і подання доказів, регламентований статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, покладає на сторони обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Виключенням із загального правила можуть бути випадки, які регламентовані законодавцем у статті 82 цього Кодексу, та можуть слугувати підставами звільнення від доказування, зокрема:
-визнання учасниками справи обставин справи, які зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників; 
-обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом установлено, що сторони у справі є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.12.2017 у цивільній справі № 712/13930/17-ц з ОСОБА_1 були стягнуті на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 950 грн щомісячно, починаючи з 10 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.02.2022 у цивільній справі № 712/12500/21 змінений розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з твердої грошової суми у розмірі 950 грн щомісячно, на 1/4 частину всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач ОСОБА_1 є батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підтвердження чого суду надано свідоцтво про народження, актовий запис № 1707.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.12.2025 у цивільній справі № 712/14638/25 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 23.10.2025 та до досягнення нею повноліття. З аналізу зазначеного рішення суду, яке оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, судом установлено, що підставою стягнення аліментів саме у такому розмірі була ініціатива позивачки ОСОБА_7 , яка після звернення до суду зменшила первісно визначені нею позовні вимоги з посиланням на ту обставину, що з ОСОБА_1 вже стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 .

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» регламентовано, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
У свою чергу ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.
Статтями 180-181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦПК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зводиться виключно до його бажання сплачувати на утримання обох своїх малолітніх дітей однаковий розмір аліментів. Інших підстав для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 та доказів на їх обґрунтування позивач суду не зазначив.
Статтею 192 Сімейного кодексу України визначений вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. У цій статті передбачена можливість, а не обов`язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів.
Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З наявних у матеріалах справи доказів судом установлено, що позивач є працевлаштованою особою, має стабільний дохід, розмір якого після відрахування аліментів суттєво перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Також суд ураховує, що під час ухвалення рішення від 18.02.2022 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), у нього вже була друга дитина – донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно станом на момент звернення до суду із цим позовом кількість утриманців позивача ОСОБА_1 не змінилася. Докази інших можливих змін стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів позивачем не зазначені.

У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV).
У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Згідно зі ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.
Цей обов`язок закріплений у Конституції України (статті 51, 52), а також у Сімейному кодексі України (статті 180-201).
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження зміни матеріального та сімейного стану, погіршення стану здоров`я, що може обґрунтовувати необхідність зміни розміру аліментів. У свою чергу посилання на бажання сплачувати на утримання кожної дитини однакову грошову суму суд оцінює критично, оскільки законодавцем визначений мінімальний розмір аліментів, обмежень щодо максимального розміру аліментів законодавство не містить. Крім того, розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 був визначений судом з урахуванням заявлених позовних вимог, під час визначення яких також було враховано наявність на утриманні ОСОБА_1 другої дитини. Докази погіршення матеріального становища платника аліментів та/або стану його здоров`я, які виникли після ухвалення судом рішення про стягнення із нього аліментів у визначеному розмірі, позивачем суду не надані. За таких обставин позов не підлягає до задоволення.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, сплату судового збору у розмірі 1 331,20 грн покладає на ОСОБА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 183, 192 Сімейного кодексу України, ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст. 2, 5, 12, 43, 76-84, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ :
Відмовити у позові  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники та їх адреси:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстр.: АДРЕСА_1 , прож.: АДРЕСА_2 );
Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстр.: АДРЕСА_3 , прож.: АДРЕСА_4 ).

Суддя       Андрій ПОПЕЛЬНЮХ