ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року
м. Київ

справа № 569/15724/24

провадження № 61-12113св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Сенчуком Вадимом Петровичем, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2025 року у складі судді Панас О. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства (далі - АТ) «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» про скасування наказу 
про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 04 червня 2014 року на посаді чергового по парку станції «Здолбунів». У травні 2024 року стикнувся із грубим порушенням його конституційного права на роботу з боку відповідача, яке полягало в тому, що через бездіяльність відповідача щодо належної організації умов проходження щорічного медичного огляду він був позбавлений можливості пройти обов`язковий періодичний огляд у робочий час. У подальшому, відповідач обмежив його трудові права, видавши наказ про відсторонення від роботи. Вважав цей наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. 
Відповідач не організував і не забезпечив присутність працівника для проходження медичного огляду у порушення статті 17 Закону України «Про охорону праці», тобто не визначив йому робочий час для проходження обов`язкового медичного огляду. Не здійснив оплату витрат на проведення медичного огляду (у тому числі додаткових обстежень), тобто не виконав свій обов`язок щодо організації проведення такого огляду, не дотримався алгоритму дій при відстороненні працівника, а саме, наказ про відсторонення надав лише на його вимогу 18 липня 2024 року, тим самим позбавив його права на захист своїх трудових прав. Неправомірними діями підприємства йому було завдано моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, які він зазнав, коли до нього була виявлена протиправна дія зі сторони відповідача. Він переніс психологічний струс і зазнав психологічних страждань. Відповідач здійснив економічне насильство над ним, тобто, умисно позбавив можливості працювати і заробляти гроші. Він був тривалий час відсторонений від роботи без збереження заробітної плати, позбавлений засобів для існування та утримання своєї родини, яка складається з дружини (яка знаходиться у неоплаченій відпустці по догляду за дитиною з інвалідністю) і чотирьох малолітніх дітей. Робота була єдиним джерелом доходу сім`ї. Тому відсторонення від роботи унеможливило забезпечення базових потреб. Крім того, він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. 

Ураховуючи викладене, з урахуванням уточнень,  ОСОБА_1 просив суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця»від 29 травня 2024 року № 201/к про його відсторонення від роботи та поновити його на роботі; 
- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у сумі 168 614,80 грн; 
-визнати дії відповідача такими, що завдали йому моральної шкоди та відшкодувати її йому у розмірі 25 000 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 26 серпня 
2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

Судові рішення мотивовано, що позивач не виконав передбачений законом обов`язок працівника надати роботодавцю медичний висновок із відміткою про проходження медичного огляду, факт відсутності у роботодавця без поважних причин протягом значного часу відомостей про проходження працівником чергового медичного огляду свідчить про ухилення такого працівника від проходження огляду та кореспондується з обов`язком роботодавця відсторонити цього працівника від роботи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2026 року до Верховного Суду, представник  ОСОБА_1 - адвокат Сенчук В. П., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що саме роботодавець за свої кошти зобов`язаний організувати проведення медичного огляду працівника, проте АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» належно не організувало проходження щорічного медичного огляду для  ОСОБА_1 , тому не було підстав для відсторонення останнього від роботи.
Вважає, що роботодавець був зобов`язаний організувати медичний огляд в робочий час, проте цього не зробив.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2025 року АТ «Українська залізниця»подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що викладені в ній доводи є безпідставними й не впливають на правильність оскаржуваних судових рішень, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

24 жовтня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права 
без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 липня 2020 року у справі № 428/2053/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Сенчука В. П., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов`язаний проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Пунктом 3 частини першої статті 159 КЗпП України визначено, що працівник зобов`язаний проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Статтею 169 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Стаття 17 Закону України «Про охорону праці» містить аналогічні положення, щодо обов`язку роботодавця організувати проведення попереднього і періодичних медичних оглядів працівників, а також передбачає, що за результатами періодичних медичних оглядів у разі потреби роботодавець повинен забезпечити проведення відповідних оздоровчих заходів. Медичні огляди проводяться відповідними закладами охорони здоров`я, працівники яких несуть відповідальність згідно із законодавством за відповідність медичного висновку фактичному стану здоров`я працівника. Порядок проведення медичних оглядів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Роботодавець має право в установленому законом порядку притягнути працівника, який ухиляється від проходження обов`язкового медичного огляду, до дисциплінарної відповідальності, а також зобов`язаний відсторонити його від роботи без збереження заробітної плати.

Процедуру проведення періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі визначена Порядком проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 29 квітня 2010 року № 240 (далі - Порядок).

Відповідно до вимог пунктів 2.5., 2.6. Порядку роботодавець (замовник) за рахунок власних коштів забезпечує організацію проведення попередніх та періодичних медичних оглядів, витрати на поглиблене медичне обстеження працівників з підозрою на професійні та виробничо зумовлені захворювання та їх реабілітацію, диспансеризацію працівників груп ризику професійних захворювань.

Для проходження періодичного медичних оглядів роботодавець повинен видати працівнику направлення на обов`язковий періодичний медичний огляд працівника за формою, зазначеною у додатку 4.

За час перебування в медичному закладі на обстеженні за працівниками, зобов`язаними проходити таке обстеження (статті 169, 191), зберігається середній заробіток за місцем роботи (стаття 123 КЗпП України).

Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП України.

Так, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи. 

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд від 27 травня 2021 року у справі № 229/5715/19.

Отже, відсторонення особи від роботи можливе за наявності передбачених законодавством обставин, зокрема у разі відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів.

Згідно із частиною другою статті 17 Закону України «Про охорону праці» власник не має права допускати працівника до роботи, якщо він зобов`язаний проходити, але вчасно не пройшов медичний огляд. Якщо працівник ухиляється від проходження медичних оглядів, він відстороняється від роботи без збереження заробітної плати.
Ухилення працівника від проходження медичного огляду, якщо його проходження обов`язкове, є порушенням трудової дисципліни і може тягти дисциплінарну відповідальність працівника аж до звільнення з роботи.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що ОСОБА_1 не пройшов організований роботодавцем медичний огляд, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що його відсторонення від роботи було законним.

Усі доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що саме роботодавець належно не організував йому медичний догляд за кошти підприємства у робочий час, тому не мав права його відсторонювати від роботи.

Проте, Верховний Суд не може погодитися з такими доводами, оскільки вони суперечать дійсним обставинам справи, а такі доводи були предметом оцінки судами попередніх інстанцій та їм була надана належна правова оцінка.

Так, судами було встановлено, що 13 квітня 2022 року ОСОБА_1 отримав сертифікат про проходження наркологічного огляду Серія 11ААЖ № 902042 та медичну довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психологічних оглядів Серія 10ААЖ №877068 і ним сплачено 180 грн та 120 грн, відповідно, які були повернуті позивачу та відображені у розрахунку заробітної плати за липень 2022 року.

22 травня 2023 року ОСОБА_1 отримав довідку про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психологічних оглядів № 091978 і ним сплачено 485 грн, які були повернуті позивачу та відображені у розрахунку заробітної плати за червень 2023 року.

16 серпня 2024 року позивачем подано відповідачу заяву щодо оплати рахунку від 16 серпня 2024 року № 151 за проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин у сумі 800 грн, виданого Комунальним підприємством Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення Рівненської міської ради, у якому графи рахунку не заповнені, підписано не уповноваженою особою, підписи не містять розшифровки прізвищ інформація про юридичну особу не містить відомості визначені ДСТУ 4163:2020.

Згідно з довідкою від 06 листопада 2024 року № 1251 Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 2» Рівненської міської ради, ОСОБА_1 розпочато проходження періодичного медичного огляду 12 серпня 2024, а саме: лікар ЛОР, кардіолог, окуліст.

Станом на 10 березня 2025 року позивач не закінчив проходження медичного огляду та не отримав про це довідку, що і стало підставою для недопуску його до виконання обов`язків.

Як встановлено судом і не спростовано позивачем, він був обізнаний про необхідність пройти медичний огляд у строк до 29 травня 2024 року, а також обізнаний щодо обов`язку проходження медичного огляду та закінчення строку дії попереднього сертифікату, який ним особисто був поданий відповідачу, та відповідно до якого вказано, що наступний медичний огляд має відбутися 25 травня 2024 року. При цьому, станом на 29 травня 2024 року ОСОБА_1 медичний огляд не пройшов.

З 30 травня 2024 року позивач фактично не працював на підприємстві відповідача. Розпочав медичний огляд лише у серпні 2024 року, станом на 10 березня 2025 року проходження медичного огляду не закінчив. 

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надав докази про те, що він пройшов медичний огляд відповідно до наказу відповідача від 19 рудня 2023 року № 393/од, наказом від 29 травня 2024 року №201/к він був відсторонений від роботи чергового по парку станції Здолбунів.

При цьому, витрати працівників, у тому числі й ОСОБА_1 , відшкодовуються підприємством на підставі квитанцій та фіскальних чеків, що й відбувалося у попередні роки. Законодавством не передбачено обов`язку для роботодавця ці додаткові витрати проводити із попередньою оплатою.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка в зазначеній частині ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Верховний Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача судових витрат у справі, оскільки залишає касаційну скаргу позивача без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Сенчуком Вадимом Петровичем, залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець
І. Ю. Гулейков 
Д. Д. Луспеник