Номер провадження: 22-ц/813/3330/26 
Справа № 520/10865/17
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2025 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.
07 листопада 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шипков Єгор Олексійович звернувся до суду з поданням, відповідно до якого просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 до виконання своїх зобов`язань по сплаті заборгованості за виконавчими листами №520/10865/17 виданими 06.07.2021 Київським районним судом міста Одеси та виконавчим листом №520/7766/17 виданого 27.07.2021 Київським районним судом міста Одеси.
Подання вмотивовано тим, що у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича на примусовому виконанні знаходиться зведене виконавче провадження №66146499, з примусового виконання:
1) виконавчого листа №520/10865/17 виданого 06.07.2021 Київським районним судом міста Одеси щодо: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 11.09.2015 - 2883454,73 грн;
2) виконавчого листа №520/10865/17 виданого 06.07.2021 Київським районним судом міста Одеси щодо: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 26.04.2015 - 1191851,09 грн;
3) виконавчого листа №520/7766/17 від 27.07.2021 Київським районним судом міста Одеси щодо: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики від 17 травня 2017 року та 19 травня 2017 року у загальному розмірі 720000 доларів США, з яких:
-заборгованість за договором від 17 травня 2017 року 360000 доларів США;
-заборгованість за договором від 19 травня 2017 року 360000 доларів США.
4) виконавчого листа №520/10865/17 виданого 06.07.2021 Київським районним судом міста Одеси щодо: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 06.04.2015 - 783943,06 грн.
5) виконавчого листа №520/10865/17 виданий 06.07.2021 року Київським районним судом міста Одеси щодо: Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_2 за договором позики від 22.05.2015 - 1608484,59 грн.
Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» на виконання вищезазначеного документа, приватним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень №66145824 від 20.07.2021, № 66146384 від 20.07.2021, №67310585 від 28.10.2021, №66147251 від 20.07.2021, №66149589 від 20.07.2021, №79482255 від 31.10.2025 та №79482025 від 31.10.2025 згідно з якими боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Керуючись ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем було винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень в зведене виконавче провадження АСВП № 66146499.
21 липня 2021 року приватним виконавцем направлено рекомендованою кореспонденцією постанови про відкриття ВП № 66145824, № 66146384, № 66147251, № 66149589 за адресою боржника, яка вказана у виконавчому документі, а саме: 65039, Одеська обл., Одеський район, Одеса, вул. Фонтанська дорога, 16/2, 68.
Станом на 06 листопада 2025 року, згідно даних з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта», відправлення «Доставляється» ОСОБА_1 , за трекінг-номером 0505005252983.
29 жовтня 2021 року приватним виконавцем направлено рекомендованою кореспонденцією постанови про відкриття ВП №№79482255 та 79482025 за адресою боржника, яка вказана у виконавчому документі, а саме: 65039, Одеська обл., Одеський рай., Одеса, вул. Фонтанська дорога, 16/2, 68.
Станом на 06 листопада 2025 року, згідно з даних з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта», відправлення «Доставляється» ОСОБА_1 , за трекінг-номером 0505394674790.
Також, приватний виконавець вказує, що 20.07.2021, 13.01.2022, 13.03.2025 та 31.10.2025 з метою забезпечення виконання рішення суду та керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», ним накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунках відкритих у банківських установах, про що винесено постанову та направлено на виконання до банківських установ. Проте, зафіксувати грошові кошти на даних рахунках не вдалося.
Крім того, 20 липня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця у розмірі 7122028,26 грн. Дані про обтяження внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.
16 листопада 2021 року приватним виконавцем здійснено виїзд за місцем реєстрації боржника, а саме: АДРЕСА_1 . Встановлено, що боржник фактично не мешкає за вище вказаною адресою, майно на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог виконавчого документу не зберігає.
Згідно з інформації МВС України за громадянином ОСОБА_5 зареєстрований транспортний засіб, а саме: КВАДРОЦИКЛ JINLING, модель JLA-13-1, номер шасі НОМЕР_1 ,номерний знак НОМЕР_2 , колір ЗЕЛЕНИЙ.
Боржнику було неодноразово надіслано виклики та вимоги щодо явки та надання пояснень по сплаті боргу, останні:
- 19.05.2023 - з`явитись на прийом до приватного виконавця 24.05.2023 о 11:00;
- 18.09.2025 - з`явитись на прийом до приватного виконавця 22.09.2025, о 15:00,
за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 Однак, на прийом до приватного виконавця у назначені у вимогах дати та час ОСОБА_1 не з`являвся.
Згідно з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби щодо перетинання державного кордону боржником неодноразово перетинався державний кордон.
На думку приватного виконавця ним вчинялись дії та вживались можливі заходи для реального, своєчасного та ефективного виконання рішення суду, однак у зв`язку з відсутністю достатньої суми коштів на рахунках боржника в банківських установах та наявного рухомого/нерухомого майна ОСОБА_1 , приватний виконавець позбавлений можливості виконати виконавчий документ, у зв`язку з чим, приватний виконавець звернувся до суду з даним поданням.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2025 року поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено. Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта, до виконання своїх зобов`язань, по сплаті заборгованості за виконавчими листами №520/10865/17 виданим 06.07.2021 та №520/7766/17 виданим 27.07.2021 Київським районним судом м. Одеси.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні подання, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що:
1)2021 році приватним виконавцем встановлено, що боржник не мешкає за місцем реєстрації, однак все ж таки продовжує направляти в 2023 році повідомлення про виклик, про необхідність подання декларації про доходи та саме на ці обставини посилається в поданні, а в подальшому суд в оскаржуваній ухвалі, як на підстави того, що боржник вчиняє дії, що ускладнюють виконання рішення;
2)судом не взято до уваги, ту обставину, що боржник є посадовою особою та депутатом органу місцевого самоврядування, посадові обов`язки якого пов`язані з відрядженням, в тому числі і за кордон та обмеження пересування ОСОБА_1 без достатніх на те підстав є істотним порушенням його охоронюваних конституцією прав.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шипкова Єгора Олексійовича знаходиться зведене виконавче провадження №66146499 з примусового виконання:
1) виконавчого листа №520/10865/17 виданого 06.07.2021 Київським районним судом міста Одеси щодо: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 11.09.2015 - 2883454,73 грн;
2) виконавчого листа №520/10865/17 виданого 06.07.2021 Київським районним судом міста Одеси щодо: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 26.04.2015 - 1191851,09 грн;
3) виконавчого листа №520/7766/17 від 27.07.2021 Київським районним судом міста Одеси щодо: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики від 17 травня 2017 року та 19 травня 2017 року у загальному розмірі 720000 доларів США, з яких:
-заборгованість за договором від 17 травня 2017 року 360000 доларів США;
-заборгованість за договором від 19 травня 2017 року 360000 доларів США;
4) виконавчого листа №520/10865/17 виданого 06.07. 2021 Київським районним судом міста Одеси щодо: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 06.04.2015 - 783943,06 грн.;
5) виконавчого листа №520/10865/17 виданого 06.07.2021 року Київським районним судом міста Одеси щодо: Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_2 за договором позики від 22.05.2015 - 1608484,59 грн.;
6) виконавчого листа №947/943/25 виданого 19.08.2025 року Київським районним судом міста Одеси щодо: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 за договором позики від 5.05.2024 – 500000 доларів США;
7) виконавчого листа №947/943/25 виданого 19.08.2025 року Київським районним судом міста Одеси щодо: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 судових витрат 15140 грн.
Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, ще суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».
У ході перевірки майнового стану боржника нерухомого майна не виявлено.
Згідно відповіді МВС про наявність зареєстрованого за боржником транспортного засобу - за боржником виявлено зареєстрований транспортний засіб - квадроцикл.
Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики (копії додаються) щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, а саме останні:
- 19.05.2023 - з`явитись на прийом до приватного виконавця 24.05.2023 о 11:00;
- 18.09.2025 - з`явитись на прийом до приватного виконавця 22.09.2025, о 15:00,
за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 Однак, на прийом до приватного виконавця у назначені у вимогах дати та час ОСОБА_1 не з`являвся.
Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.
Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.
Станом на час подачі подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржник вчиняє дії, що ускладнюють виконання рішення: не подав виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, не надавав пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Відповідно до ст. 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.
Відповідно Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, не упереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно до п. 19 ч. 3 до ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право - у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.06.2008 року № 25-32/507 щодо виїзду за кордон осіб, які мають невиконанні зобов`язання, покладені на них рішеннями судів, одним із таких заходів забезпечення виконання рішення суду може бути тимчасове обмеження особами (боржниками у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого).
При цьому органам Державної прикордонної служби України на підставі пункту 4 статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» надано право не пропускати через державний кордон України осіб, яким тимчасово обмежено право виїзду з України за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів. Таким чином, тимчасове обмеження громадян України у праві виїзду за кордон у разі невиконання ними кредитних зобов`язань здійснюється за рішенням суду або постановою прокурора.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» громадянинові України, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. Громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо, він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у зазначеному випадку.
Приватним виконавцем суду надані відомості про виїзд боржника за кордон України у період з 20.07.2021 по 31.10.2025 з застосуванням закордонного паспорту.
З досліджених матеріалів справи вбачається, що виконавцем здійснено всі необхідні виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення суду. Обмеження права виїзду за межі України у випадку боржника, буде дієвим та на даний час фактично єдиним способом спонукати його виконувати рішення суду.
При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те що подання підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішення суду (ст. 129 КУ)
Порядок здійснення права громадян України на виїзд в Україну, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України».
Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобов`язання – до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або заперечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка у відповідності до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод громадян», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» є частиною національного законодавства, передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.
При цьому, виконання будь – якого рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конституції про захист прав людини та основних свобод.
Відповідно до п. 34 рішення Європейського суду з прав людини, ухваленому 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, може застосовуватись судами як джерело права: «суд знову наголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь – якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень».
Згідно ч.1 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.
Крім того, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України.
На виконання Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 року № 261/2008, а також з метою роз`яснення окремих норм законодавства між Міністерством юстиції України та Адміністрацією Державної прикордонної служби України було затверджено лист «Щодо виїзду осіб, які мають невиконані зобов`язання, покладені на них рішенням судів» від 06.06.2008 року № 25 32/507, яким оговорений порядок виїзду осіб, які мають невиконані зобов`язання, покладені на них рішенням судів, з метою підвищення ефективності виконання рішень судів.
Отже, наявність в особи тривалий час невиконаних зобов`язань, покладених судовим рішенням та ухилення особи від виконання такого рішення суду є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що є одним із заходів забезпечення виконання рішення суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що ще з 2021 року приватним виконавцем встановлено, що боржник не мешкає за місцем реєстрації, однак все ж таки продовжує направляти в 2023 році документи по виконавчому провадженню, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Таким чином, за загальним правилом, на державного/приватного виконавця покладено обов`язок надсилання кореспонденції у виконавчому провадженні за адресою, зазначеною у виконавчому документі. 
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що « боржник єпосадовою особою та депутатом органу місцевого самоврядування, посадові обов`язки якого пов`язані з відрядженням, в тому числі і за кордон та обмеження пересування ОСОБА_1 без достатніх на те підстав є істотним порушенням його охоронюваних конституцією прав», то суд апеляційної інстанції не бере їх до уваги, оскільки наявність правового статусу особи не є підставою для відмови у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон. Крім того стороною скаржника не надано жодних належним і допустимих доказів на існування обставин службових відряджень та їх необхідності.
Додатково апеляційний суд зауважує, що у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78-82).
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено частиною 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.
ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення статті 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» («Горнсбі проти Греції»).
Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату цього боргу і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: «Агрокомплекс проти України», «Іванов проти України»). 
У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення суду від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
При цьому у пункті 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії» (п. п. 78-82).
Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.
Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 760/1293/17 (провадження № 61-11718св19).
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Подання розглянуто по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржувану ухвалу суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та подальшому оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 25 травня 2026 року.

Головуючий       Р.Д. Громік

Судді:       М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева