ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/4600/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Шевчук Дар`я Олегівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі також – ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач), в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №032850006428 від 21.11.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах; 
зобов`язати ГУ ПФУ у Тернопільській області зарахувати до:
страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території російської федерації: з 08.02.1990 по 18.11.1995 у Нововолинському автотранспортному підприємстві 10763 Волинського територіального виробничого об`єднання автотранспорту; з 14.12.1996 по 17.11.1997 у філіалі «УкрПриполярмехавтотранс» АОЗТ «Строительная корпорация «УкрСибнефтегазстрой»; з 09.12.1997 по 15.01.2012, з 31.01.2022 по 27.11.2012, з 20.12.2012 по 02.08.2013 та з 13.08.2013 по 22.02.2014 у ЗАО «Полярная геофизическая экспедиция»; з 12.03.2014 по 07.11.2014 в «Уренгойское управление промьіслово – геофизических исследований скважин в бурении» закрьітое акционерное общество «Ямалпромгеофизика», (з 01.10.2014 перейменовано в «Управление промьіслово геофизических исследований скважин», з 08.10.2014 перейменовано в Акционерное общество «Ямалпромгеофизика») з 01.12.2014 по 31.07.2015 у обособленное подразделение «Уренгойская геофизическая экспедиция» общества с ограниченой ответственностью «ТНГ – КомиГИС» з 04.09.2015 по 30.06.2016 та з 02.07.2016 по 03.09.2016 в филиале ООО «ТНГЛенГИС»;
пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території російської федерації (райони Крайнего Севера): з 09.12.1997 по 15.01.2012, 31.01.2022 – 27.11.2012, 20.12.2012 – 02.08.2013, 13.08.2013 - 22.02.2014 в ЗАО «Полярная геофизическая экспедиция», відповідно до справки №189-11 від 28.04.2014; з 01.12.2014 по 31.07.2015 в Обособленом подразделении «Уренгойская геофизическая экспедиция», відповідно до справки №74 від 10.02.2016; з 04.09.2015 по 30.06.2016, 02.07.2016 – 03.09.2016 в филиале ООО «ТНГЛенГИС», відповідно до справок №126/1 від 22.08.2016, №126 від 22.09.2016, №126/1 від 22.09.2016.
В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 14.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду вказаної заяви, 21.11.2025 за екстериторіальним принципом, ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято рішення про відмову позивачу у призначення пенсії у зв`язку з відсутністю у нього пільгового та необхідного страхового стажу, вказавши, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 11 років 02 місяці 14 днів, а пільговий стаж – відсутній.
Зокрема, до страхового стажу позивача не враховано: період роботи з 08.02.1990 по 18.11.1995 згідно записів трудової книжки, оскільки в даті наказу про звільнення міститься виправлення, а в архівній довідці №431 від 25.07.2025 відсутній наказ про звільнення з роботи. Також не зараховано до страхового та пільгового стажу періоди роботи ОСОБА_1 на території російської федерації.
Позивач не погоджується з таким рішення відповідача.
Наголошує, що працівник не несе відповідальності за виправлення чи помилки, які роботодавець допустив при заповненні трудової книжки. Визначальним для призначення пенсії є сам факт роботи та наявність відповідного стажу. Вказує, що у випадку наявності у Пенсійного фонду сумнівів щодо записів у трудовій книжці позивача, останній мав право самостійно витребувати та перевірити документи у підприємства чи архіву, а не просто відмовити особі в призначені пенсії. 
Щодо незарахування до стажу позивач періодів роботи на території російської федерації зазначає, що позивач працював у російській федерації під час чинності міжнародних договорів (угоди країн СНД від 13.03.1992 та двосторонньої угоди між Україною та РФ від 14.01.1993), норми яких передбачали взаємне визнання сторонами трудового стажу, включаючи той, що обчислюється у пільговому порядку. В свою чергу, припинення дії договорів скасовує зобов`язання держави на майбутнє, але не може скасовувати чи звужувати вже набуті права особи.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та просила суд у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що на момент звернення до органів Пенсійного фонду за призначенням пенсії вік позивача становив 56 років 08 місяців. Страховий стаж позивача складає лише 11 років 02 місяці 14 днів, а пільговий стаж, на думку відповідача, взагалі відсутній. Відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для отримання пенсії за Списком №2 чоловікам після досягнення 55 років необхідно мати від 25 до 30 років загального страхового стажу та не менше 12 років 6 місяців пільгового стажу.
Вказує, що підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є, зокрема, наявність професії чи посади в Списків №1 або №2, підтвердження шкідливих умов праці робітника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць (при наявності пільгового стажу після 21.08.1992), а також підтвердження первинними документами зайнятості повного робочого дня на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.
З 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Пенсії громадян, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991.
Враховуючи наведене, вважає, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
27.04.2026 представник позивача подала до суду відповідь на відзив ГУ ПФУ в Тернопільській області, в якому заперечила щодо доводів відповідача та підтримала позицію, викладену у позовній заяві.
Інших заяв по суті спору від сторін до суду не надходило. 
Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.
14.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вказана заява за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Тернопільській області, рішенням якого за №032850006428 від 21.11.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії (а.с.11). 
Так, відповідно до висновків відповідача до страхового стажу позивача не враховано:
періоди роботи з 08.02.1990 по 18.11.1995 згідно записів трудової книжки, оскільки в даті наказу про звільнення міститься виправлення, а в архівній довідці №431 від 25.07.2025 відсутній наказ про звільнення з роботи (період роботи з 1992 по 1995 враховано до страхового стажу згідно довідки про заробітну плату №186 від 04.09.2024);
періоди роботи в російській федерації з 14.12.1996 по 17.11.1997, з 09.12.1997 по 15.01.2012, з 31.01.2012 по 27.11.2012, з 20.12.2012 по 02.08.2013, з 13.08.2013 по 22.02.2014, з 12.03.2014 по 07.11.2014, з 01.12.2014 по 31.07.2015, з 04.09.2015 по 30.06.2016, з 02.07.2016 по 03.09.2016, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року. 
До пільгового стажу не враховано періоди роботи:
з 09.12.1997 по 15.01.2012, з 31.01.2012 по 27.11.2012, з 20.12.2013 по 02.08.2013, з 13.08.2013 по 12.02.2014, згідно пільгових довідок №342-11 від 14.02.2014, №395-11 від 26.02.2014, №189-11 від 28.04.2014;
період роботи з 01.12.2014 по 31.07.2015 згідно пільгової довідки №74 від 10.02.2016; 
періоди роботи з 04.09.2015 по 30.06.2016 та з 02.07.2016 по 03.09.2016, згідно пільгової довідки №126 від 22.09.2016, оскільки періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.
Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії стала підставою для звернення до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Як слідує з оскаржуваного рішення відповідача, до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 08.02.1990 по 18.11.1995 згідно записів трудової книжки, оскільки в даті наказу про звільнення міститься виправлення, а в архівній довідці №431 від 25.07.2025 відсутній наказ про звільнення з роботи (період роботи з 1992 по 1995 враховано до страхового стажу згідно довідки про заробітну плату №186 від 04.09.2024).
Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок № 637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком №637.
Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 08.02.1990 по 18.11.1995 працював на посаді водія у Нововолинському автотранспортному підприємстві 10763 (а.с.13-21).
Трудовий стаж позивача за вказаний період підтверджується також і архівною довідкою №431 від 25.07.2025, виданою виконавчим комітетом Нововолинської міської ради Волинської області (а.с.23).
Відповідач зазначає, що вказаний період не зараховано до страхового стажу у зв`язку з недоліками записів у трудовій книжці (в даті наказу про звільнення міститься виправлення) та відсутністю в архівній довідці №431 від 25.07.2025 вказівки про наказ про звільнення з роботи.
Таким чином, спір з приводу зарахування вказаного періоду до загального страхового стажу виник лише у зв`язку з неточностями у здійснених записах в трудовій книжці та архівній довідці.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що самі лише формальні неточності у документах, в тому числі записи, оформлені неналежним чином, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Суд зазначає, що на момент заповнення трудової книжки в спірних записах, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці і соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі- Інструкція №162), яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція) (аналогічна норма є в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджений наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу,
Аналогічна норма є в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, де у пункті 2.4 зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.5 Інструкції №162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення та ін. виправлення робиться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана зробити працівникові в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд зазначає, що наявні в трудовій книжці недоліки свідчать лише про неналежне заповнення трудової книжки роботодавцем та жодним чином не впливають на факт перебування позивача із вказаним підприємством у трудових відносинах.
Таким чином, допущені роботодавцями помилки в належному оформленні записів у трудовій книжці, не можуть слугувати підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права.
У постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Таким чином, період роботи ОСОБА_1 з 08.02.1990 по 18.11.1995 на посаді водія у Нововолинському автотранспортному підприємстві 10763 підлягає зарахуванню до його страхового стажу.
При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 4.1 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через веб-портал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Як слідує з наявних матеріалів відповідач не скористався своїм обов`язком щодо витребування додаткових документів зі спірних періодів.
Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач таким правом не скористався.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08.02.1990 по 18.11.1995.
Щодо не зарахування відповідачем до страхового та до пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 , оскільки позивач в цей період працював на підприємстві, яке розташоване на території російської федерації, суд зазначає наступне.
Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно частини 4 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).
13.03.1992 Україна стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (надалі - Угода).
29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Статтею 1 Угоди закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).
При цьому, метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.
Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.
З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
Відповідно до частини другої статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Зміст зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Отже, припинення участі РФ в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, від 20.07.2020 у справі № 174/421/17(2-а/174/64/2017) та від 29.03.2023 у справі № 360/4129/20.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах подано трудову книжку серії НОМЕР_1 , записами якої підтверджено, що ОСОБА_1 працював (далі мовою оригіналу):
з 14.12.1996 по 17.11.1997 у філіалі «УкрПриполярмехавтотранс» АОЗТ «Строительная корпорация «УкрСибнефтегазстрой»; 
з 09.12.1997 по 15.01.2012, з 31.01.2022 по 27.11.2012, з 20.12.2012 по 02.08.2013 та з 13.08.2013 по 22.02.2014 у ЗАО «Полярная геофизическая экспедиция»; 
з 12.03.2014 по 07.11.2014 в «Уренгойское управление промьіслово – геофизических исследований скважин в бурении» закрьітое акционерное общество «Ямалпромгеофизика», (з 01.10.2014 перейменовано в «Управление промьіслово геофизических исследований скважин», з 08.10.2014 перейменовано в Акционерное общество «Ямалпромгеофизика») 
з 01.12.2014 по 31.07.2015 у обособленное подразделение «Уренгойская геофизическая экспедиция» общества с ограниченой ответственностью «ТНГ – КомиГИС» 
з 04.09.2015 по 30.06.2016 та з 02.07.2016 по 03.09.2016 в филиале ООО «ТНГЛенГИС»;
Додатково на підтвердження зазначених вище періодів роботи позивачем надано довідки роботодавців, у яких зазначено періоди трудової діяльності, професії, які обіймав ОСОБА_1 , та відомості про нарахування та виплату заробітної плати (а.с.25-35).
Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування вказаних вище спірних періодів роботи позивача на підприємствах, які розташовані на території російської федерації, до страхового стажу ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що у періоди роботи ОСОБА_1 на території російської федерації (райони Крайнего Севера): з 09.12.1997 по 15.01.2012, 31.01.2022 – 27.11.2012, 20.12.2012 – 02.08.2013, 13.08.2013 - 22.02.2014 в ЗАО «Полярная геофизическая экспедиция» відповідно до довідки №189-11 від 28.04.2014 (а.с.26-27); з 01.12.2014 по 31.07.2015 в Обособленом подразделении «Уренгойская геофизическая экспедиция» відповідно до довідки №74 від 10.02.2016 (а.с.28); з 04.09.2015 по 30.06.2016, 02.07.2016 – 03.09.2016 в филиале ООО «ТНГЛенГИС», відповідно до довідок №126 від 22.09.2016, №126/1 від 22.09.2016 (а.с.30-31) позивач працював на професіях, які віднесені до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в якій дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах».
Отже, позивач у спірний період виконував роботи, які дають право на призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком №2.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі - Порядок №383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 дійшов висновку, про те, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні пільгового стажу при призначенні позивачу пенсії
Відповідачем не зазначено про будь-які недоліки в заповненні трудової книжки позивача чи довідок роботодавців, що викликало б необхідність надання додаткових документів, що підтверджують пільговий стаж ОСОБА_1 в зазначені періоди, у зв`язку із чим, вони підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком №2.
На переконання суду, позивач зі свого боку вчинив всі залежні від нього дії для отримання відповідних первинних документів і у нього відсутня будь-яка можливість в інший спосіб їх отримати з незалежних від нього підстав.
В свою чергу, ГУ ПФУ в Тернопільській області, як орган, що розглядав заяву позивача про призначення пенсії, не вжив заходів для всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви ОСОБА_1 .
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що ГУ ПФУ в Тернопільській області під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії, протиправно не було зараховано до страхового та пільгового стажу позивача вказані у позовній заяві періоди трудової діяльності останнього, а тому прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №032850006428 від 21.11.2025 слід визнати протиправним та скасувати.
Щодо визначення належного та ефективного способу захисту, суд зазначає про таке.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 5 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд позбавлений можливості зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відповідачем в ході розгляду заяви позивача про призначення пенсії не виконані всі умови для прийняття відповідного рішення, а саме - належно не досліджена та достовірно не встановлена наявність у позивача необхідних умов для призначення пенсії, її розміру, із зарахуванням спірних періодів, яким судом надана оцінка.
В той же час, здійснення розрахунку страхового стажу входить до безпосередньої компетенції територіального органу Пенсійного фонду України.
Оскільки в спірних правовідносинах права позивача порушені протиправним рішенням відповідача, яке судом скасовано, і останнім в даному випадку не було належно обраховано загальний страховий та пільговий стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, заява позивача про призначення пенсії від 14.11.2025 вважається не розглянутою по суті.
На підставі ч. 2 ст. 9 КАС України, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідним вийти за межі заявлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, зарахувавши до загального та пільгового стажу спірні періоди трудової діяльності позивача, та прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією від 24.02.2026 (а.с.9).
Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути сплачений ОСОБА_1 судовий збір.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №032850006428 від 21.11.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 : 
період роботи з 08.02.1990 по 18.11.1995 у Нововолинському автотранспортному підприємстві 10763 Волинського територіального виробничого об`єднання автотранспорту; 
періоди роботи на території російської федерації: з 14.12.1996 по 17.11.1997 у філіалі «УкрПриполярмехавтотранс» АОЗТ «Строительная корпорация «УкрСибнефтегазстрой»; з 09.12.1997 по 15.01.2012, з 31.01.2022 по 27.11.2012, з 20.12.2012 по 02.08.2013 та з 13.08.2013 по 22.02.2014 у ЗАО «Полярная геофизическая экспедиция»; з 12.03.2014 по 07.11.2014 в «Уренгойское управление промьіслово–геофизических исследований скважин в бурении» закрьітое акционерное общество «Ямалпромгеофизика», (з 01.10.2014 перейменовано в «Управление промьіслово геофизических исследований скважин», з 08.10.2014 перейменовано в Акционерное общество «Ямалпромгеофизика») з 01.12.2014 по 31.07.2015 у обособленное подразделение «Уренгойская геофизическая экспедиция» общества с ограниченой ответственностью «ТНГ – КомиГИС» з 04.09.2015 по 30.06.2016 та з 02.07.2016 по 03.09.2016 в филиале ООО «ТНГЛенГИС»;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 : 
періоди роботи на території російської федерації (райони Крайнего Севера): з 09.12.1997 по 15.01.2012, 31.01.2022 – 27.11.2012, 20.12.2012 – 02.08.2013, 13.08.2013 - 22.02.2014 в ЗАО «Полярная геофизическая экспедиция», відповідно до справки №189-11 від 28.04.2014; з 01.12.2014 по 31.07.2015 в Обособленом подразделении «Уренгойская геофизическая экспедиция», відповідно до справки №74 від 10.02.2016; з 04.09.2015 по 30.06.2016, 02.07.2016 – 03.09.2016 в филиале ООО «ТНГЛенГИС», відповідно до справок №126/1 від 22.08.2016, №126 від 22.09.2016, №126/1 від 22.09.2016.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2025 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти мотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судовий збір в розмірі 1311,20 грн (одна тисяча триста одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано судом 19 червня 2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, майдан Волі, 3; код ЄДРПОУ 14035769).

Суддя Н. В. Стецик