ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 160/11238/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі № 160/11238/25 (суддя Серьогіна О.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) щодо не зараховування ОСОБА_1 до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновити пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців відповідно до абзацу 8 частини 2 ст. 24 Закону України “Про військову службу та військовий обов`язок” період, під час якого він був незаконно оголошений, як військовослужбовець, який самовільно залишив частину з 08.09.2022 року по 18.10.2024 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 внести відповідні зміни до наказу № 299 від 19.10.2024 року та інших документів, які відображають вислугу років, вислугу років в період з 08.09.2022 року по 18.10.2024 року відповідно до абзацу 8 частини 2 ст. 24 Закону України “Про військову службу та військовий обов`язок”;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення за весь час необґрунтованого призупинення ОСОБА_1 військової служби, а саме: з 08.09.2022 року по 18.10.2024 року перерахунку та виплати недоотриманого грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення відповідно до абзацу 9 частини 2 ст. 24 Закону України “Про військову службу та військовий обов`язок”;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити недоотримане грошове, продовольче, речове та інші види забезпечення за період з 08.09.2022 року по 18.10.2024 року відповідно до абзацу 9 частини 2 ст. 24 Закону України “Про військову службу та військовий обов`язок”;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 під час участі в бойових діях та лікуванні після отримання поранення в серпні – вересні 2022 року, відповідно до наказу Міністерства оборони України №260 від 11.06.2008 року, включаючи виплати відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року із розрахунку 100 000 грн., недоотриманого грошового забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити недоотримане грошове забезпечення під час участі в бойових діях та лікуванні після отримання поранення серпні - вересні 2022 року, відповідно до наказу Міністерства оборони України №260 від 11.06.2008 року, включаючи виплати відповідно до Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року із розрахунку 100 000 грн..
В обґрунтування вимог позивач зазначав, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 10.05.2022 року по 19.10.2022 року. Під час несення військової служби в зоні бойових дій 10.08.2022 року о 6.00 год. позивач попав під обстріл в районі населеного пункту Спірне. 13.08.2022 року був доставлений до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 16» м. Дніпро. 16.08.2022 року переведений до Комунального підприємства «Новомосковського районна лікарня інтенсивного лікування», де проходив лікування. Постановою ВЛК від 30.08.2022 року (свідоцтво про хворобу № 1 від 30.08.2022 року) на підставі ст. 30-а, 31-а графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Але, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2022 року за № 268 ОСОБА_1 увільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з самовільним залишенням частини. Його також знято з грошового, речового та котлового забезпечення. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.10.2024 року за № 274-РС ОСОБА_1 звільнений у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 299 від 19.10.2024 року солдата ОСОБА_1 вважати таким, що справи та посаду здав, та його виключено списків військової частини і знято зі всіх видів забезпечення. 17.12.2024 року відносно ОСОБА_1 кримінальне провадження № 42023052210000880 від 19.10.2023 року за ч. 4 ст. 408 КК України закрито на підставі п. 2. ч. 1 ст. 284 КПК України. Враховуючи абзаци 8 та 9 частини 2 ст. 24 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок», позивач вважає, що строк призупинення військової служби потрібно зараховувати до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновити пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не зарахування ОСОБА_1 до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновити пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців відповідно до абзацу 8 частини 2 ст. 24 Закону України “Про військову службу та військовий обов`язок” період, під час якого він був незаконно оголошений, як самовільно залишивший частину з 08.09.2022 року по 18.10.2024 року;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 внести відповідні зміни до наказу № 299 від 19.10.2024 року та інших документів, які відображають вислугу років, вислугу років ОСОБА_1 в період з 08.09.2022 року по 18.10.2024 року відповідно до абзацу 8 частини 2 ст. 24 Закону України “Про військову службу та військовий обов`язок”;
- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення за весь час необґрунтованого призупинення ОСОБА_1 військової служби, а саме: з 08.09.2022 року по 18.10.2024 року перерахунку та виплати недоотриманого грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення відповідно до абзацу 9 частини 2 ст. 24 Закону України “Про військову службу та військовий обов`язок”;
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове, продовольче, речове та інші види забезпечення за період з 08.09.2022 року по 18.10.2024 року відповідно до абзацу 9 частини 2 ст. 24 Закону України “Про військову службу та військовий обов`язок”.
У задоволенні іншої частини позовних вимог судом відмовлено.
З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. У скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що після завершення лікування та проходження ВЛК, позивач до військової частини не повернувся, рапорт на звільнення з оригіналами підтвердних документів командуванню частини не подав. Військовослужбовець ОСОБА_1 перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 та проводить час на власний розсуд. Тобто, ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину. На підставі п. 14 п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, ОСОБА_1 зараховано у розпорядження, як військовослужбовця, що відсутній понад десять діб, до повернення військовослужбовця у частину, знято з усіх видів забезпечення. Копії матеріалів службового розслідування направлено до Територіального управління ДБР у м. Краматорську для прийняття правового та процесуального рішення (Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 31.12.2022 року № 2674. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2022 року №268, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, солдата ОСОБА_1 , стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону увільнити від займаних посад та зарахувати у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , як таких, що скоїли дезертирство. Відомості про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2023 року, номер кримінального провадження 42023052210000880. 17.12.2024 року винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42023052210000880 від 19.10.2023 року за ч. 4 ст. 408 КК України, яке 17.12.2024 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Провадження закрито слідчим на підставі того, що ОСОБА_1 має постанову ВЛК про непридатність до військової служби, тому немає повного складу кримінального правопорушення. Постанова не має будь яких зауважень (спростувань) факту самовільного залишення ОСОБА_1 місця розташування частини. Факт СЗЧ ОСОБА_1 не спростовано. Крім того, відповідач наполягає, що позивач пропустив строки звернення до суду з даним позовом, а отже суд мав би залишити його позов без розгляду, оскільки поважних причин, які б об`єктивно перешкоджали позивачу звернутися до суду в строки, визначені законом, останній не наводить.
Представник позивача подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 10.05.2022 року по 19.10.2022 року на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 .
Під час несення військової служби в зоні бойових дій 10.08.2022 року о 6.00 год. ОСОБА_1 попав під обстріл в районі населеного пункту Спірне. Втратив свідомість на нетривалий час. Перша допомога надана під час евакуації.
13.08.2022 року позивач був доставлений до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 16» м. Дніпро. 
16.08.2022 року позивач переведений до Комунального підприємства «Новомосковського районна лікарня інтенсивного лікування», де проходив лікування.
Постановою ВЛК від 30.08.2022 року (свідоцтво про хворобу № 1 від 30.08.2022 року) на підставі ст. 30-а, 31-а графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Проте, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2022 року за № 268 ОСОБА_1 увільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з самовільним залишенням частини. Його також знято з грошового, речового та котлового забезпечення.
Військовою частиною НОМЕР_1 було проведено службове розслідування, яким було встановлено, що ОСОБА_1 01.09.2022 року завершив лікування у медичному закладі КП «Новомосковська центральна регіональна лікарня інтенсивного лікування» та 03.09.2022 року повинен був повернутися до розташування частини. Солдат ОСОБА_1 до частини не повернувся та в період з 03.09.2022 року по час закінчення службового розслідування незаконно знаходиться за межами розташування Військової частини НОМЕР_1 буз законних на те підстав, проводить час на власний розсуд. Такі дії солдата ОСОБА_1 сталися через його особисту недисциплінованість і йдуть всупереч вимогам статей 11.16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1.3.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Копії матеріалів службового розслідування направлено до Територіального управління ДБР у м. Краматорську для прийняття правового та процесуального рішення (повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 31.12.2022 року № 2674).
Відомості про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2023 року, номер кримінального провадження 42023052210000880.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.10.2024 року за № 274-РС ОСОБА_1 звільнений у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 299 від 19.10.2024 року солдата ОСОБА_1 вважати таким, що справи та посаду здав, та його виключено списків військової частини і знято зі всіх видів забезпечення.
17.12.2024 року відносно ОСОБА_1 кримінальне провадження № 42023052210000880 від 19.10.2023 року за ч. 4 ст. 408 КК України закрито на підставі п. 2. ч. 1 ст. 284 КПК України.
Не погоджуючись із тим, що за весь час необґрунтованого призупинення військової служби позивачу не зараховано до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання; та не виплачено недоотримане грошове та не здійснено недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскарженій відповідачем частині, з огляду на таке.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до частин першої-другої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 днів та у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України військовий стан продовжено, в тому числі, по теперішній час.
Початок, призупинення, продовження і закінчення проходження військової служби, час та місце виконання обов`язків військової служби регулюються статтею 24 Закону № 2232-ХІІ.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом ухвалено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством України для військовослужбовців.
За весь час безпідставного призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюється недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Порядок та умови призупинення та продовження військової служби визначаються положеннями про проходження військової служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення), пунктами 144-1 - 144-7 якого регулюється порядок призупинення та продовження військової служби.
Відповідно до пунктів 144-1 - 144-3 Положення для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.
Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Пунктом 144-6 Положення установлено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.
Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
З матеріалів справи встановлено, що 17.12.2024 відносно ОСОБА_1 кримінальне провадження № 42023052210000880 від 19.10.2023 за ч.4 ст.408 КК України закрито на підставі п.2. ч.1 ст.284 КПК України.
Зважаючи на те, що кримінальне провадження стосовно позивача закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях позивача ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, з урахуванням частини другої статті 24 Закону № 2232-ХІІ та пункту 144-6 Положення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачу за весь час необґрунтованого призупинення військової служби відповідач повинен виплатити недоотримане грошове забезпечення та внести відповідні зміни документів, які відображають вислугу років, вислугу років.
Доводи відповідача зводяться до правомірності призупинення позивачу виплати грошового забезпечення та відсутності підстав для виплати грошового забезпечення за час призупинення військової служби через те, що позивач фактично в цей час не проходив військову службу, проте відхиляються судом як такі, що суперечать приписам частин другої статті 24 Закону № 2232-ХІІ та пункту 144-6 Положення.
Стосовно аргументів відповідача про пропуск позивачем строків звернення з позовом до суду, колегія суддів зазначає, що в ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 суд першої інстанції визнав причини пропуску строку звернення поважними та поновив позивачу пропущений строк звернення до суду з даним позовом.
Скаржник не наводить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, викладених в ухвалі щодо поважності причин пропуску строку.
Тому, такі доводи скаржника колегія суддів відхиляє.
В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується, тому колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення в цій частині.
Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі № 160/11238/25 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак