Справа № 466/7315/25
Провадження № 2/456/260/2026

РІШЕННЯ
іменем України

01 червня 2026 року місто Стрий 

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бораковського В. М. ,
секретар судового засідання Яніцька М.І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за участі 
представника відповідача адвоката Прокопик І.А.,-

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.
В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивача покликається на те, що 16.11.2024 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 915390887, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 21300,00 грн. Відповідно до умов розділу 2 договору, товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», що є невід`ємною частиною договору. Згідно умов договору грошові кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки, вказаної позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше, ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання позичальником чергового траншу за договором. На виконання умов договору грошові кошти були перераховані товариством на банківську карту № НОМЕР_1 , яка була вказана відповідачем при укладанні договору. Відповідно до п. 5.3. договору позичальник несе відповідальність за правильність наданих кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок. Відповідач добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків власноручно заповнив заявку на отримання кредитних коштів з використанням мережі інтернет, а саме в своєму особистому кабінеті на сайті товариства, зазначивши свої персональні дані, в тому числі паспортні дані, дані про електронну пошту та абонентський номер, реквізити банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит та ін.Договір між товариством та відповідачем було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Проте, в порушення умов договору та правил, позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки.
04.02.2025 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право вимоги за договором до ТОВ «Таліон Плюс» за договором факторингу № МВ-ТП/20.Згідно з п. 4.1. договору факторингу наявне право вимоги переходить від товариства до позивача з моменту підписання реєстру прав вимоги. Відповідно до умов договору факторингу, фактор зобов`язався сплатити клієнту суму фінансування відповідно до реєстру переданих прав грошової вимоги. На підтвердження виконання фінансових зобов`язань надано платіжну інструкцію, яка свідчить про оплату фактором клієнту суми фінансування за договором факторингу. Оплата фінансування проводилася фактором із застосуванням консолідованого підходу до розрахунків за весь реєстр прав вимог одночасно. Таким чином, надана платіжна інструкція відображає оплату фінансування за весь реєстр прав вимог згідно договору факторингу.
Зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, в свою чергу, відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 75576,66 грн.
Позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення. Виключне право на визначення позовних вимог належить позивачу. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути частину заборгованості за договором. Загальна сума заборгованості за кредитним договором, заявлена до стягнення позивачем, становить - 64926,66 грн, з них: заборгованість по кредиту - 21300,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 43626,66 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000, 00 грн.

14.10.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позивачем зазначено, що загальна сума заборгованості за кредитним договором, заявлена до стягнення позивачем, становить - 64926,66 грн, з них заборгованість по кредиту - 21300,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 43626,66 грн. Розмір штрафних санкцій вказаний в загальному розрахунку заборгованості, однак, позивач не включає їх до розміру позовних вимог. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до абз. 2 ч.2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Враховуючи те, що заявлена позивачем сума до стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 64926,66 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 21300,00 грн. за договором кредитної лінії № 915390887 суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
У зв`язку з вищенаведеним представник відповідача просить відмовити у позові. 

Представниця позивача у судове засідання не прибула, однак 14.11.2025, 22.12.2025 подала до суду заяви про розгляд справи без її участі, позов просить задоволити повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні просить у позові відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Відповідач в судове засідання повторно не прибув про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомленим про час розгляду справи.

Заяви, клопотання учасників справи.
Звертаючись до суду з позовом представник позивача подав клопотання про витребування інформації в АТ «Райффайзен Банк».
02.10.2025 представник відповідача – адвокат Прокопик І.А. подав на адресу суду клопотання про приєднання до матеріалів справи документів, що підтверджують його повноваження, як представника відповідача.
14.11.2025, 22.12.2025 представниця позивача подала клопотання про розгляд справи без її участі, позов просить задоволити повністю.
17.12.2025 представник відповідача – адвокат Прокопик І.А. подав на адресу суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
30.01.2026, 06.03.2026, 20.04.2026 представник відповідача – адвокат Прокопик І.А. подав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Процесуальні дії у справі.
04.08.2025 Шевченківський районний суд м. Львова, з метою визначення підсудності справи, здійснив дії по визначенню місця реєстрації відповідача у Єдиному державному демографічному реєстрі.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 06.08.2025 передано цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до Стрийського міськрайонного суду Львівської області, відповідно до порядку передачі справ до іншого суду, встановленого ЦПК України.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2025 судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та відкладено розгляд справи.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2025 клопотання представника позивача задоволено та витребувано інформацію в АТ «Райффайзен Банк».
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2025 вирішено судові засідання проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (https://vkz.court.gov.ua/), за участю представника відповідача – адвоката Прокопика І.А.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.01.2026 судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та відкладено розгляд справи.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.03.2026 судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та відкладено розгляд справи.

З`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог, обставини на які покликається представник відповідача у відзиві на позовну заяву, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, суд доходить такого висновку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.
Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд встановив наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
16.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з заявкою на отримання грошових коштів в кредит. Сума кредиту – 21300, 00 грн., сума першого траншу 17000, 00 грн., строк кредитування 1826 днів /а.с.33/.
Згідно паспорту споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 915390887 від 16.11.2024, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» надало кредит ОСОБА_1 у розмірі 17000, 00 грн., строк кредитування 1826 днів, мета отримання кредиту – на споживчі потреби /а.с.33-35/.
Відповідно до договору кредитної лінії № 915390887 від 16.11.2024, такий укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Відповідно до умов розділу 2 договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у формі кредитної лінії на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту, відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Загальний розмір кредиту за договором становить 17000, 00 грн. Разом із тим позичальнику на умовах та порядку, що передбачені цим договором, можуть бути надані додаткові грошові кошти у кредит шляхом надання додаткових траншів. Відповідно до п. 5.3. договору позичальник несе відповідальність за правильність наданих кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок.Договір між сторонами було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором /а.с.35-47/.
Згідно додаткової угоди від 17.11.2024 до договору № 915390887 від 16.11.2024, у зв`язку з отриманням позичальником траншу сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1000, 00 грн. Відповідно загальний розмір кредиту за договором буде складати 18000, 00 грн. Безготівковий переказ цього та інших траншів за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної карти позичальника 4149-51ХХ-ХХХХ-6670 /а.с.47-48/.
Відповідно до додаткової угоди від 18.11.2024 до договору № 915390887 від 16.11.2024, у зв`язку з отриманням позичальником траншу сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1500, 00 грн. Відповідно загальний розмір кредиту за договором буде складати 19500, 00 грн. Безготівковий переказ цього та інших траншів за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної карти позичальника 4149-51ХХ-ХХХХ-6670 /а.с.49-50/. 
Згідно додаткової угоди від 21.11.2024 до договору № 915390887 від 16.11.2024, у зв`язку з отриманням позичальником траншу сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1000, 00 грн. Відповідно загальний розмір кредиту за договором буде складати 20500, 00 грн. Безготівковий переказ цього та інших траншів за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної карти позичальника 4149-51ХХ-ХХХХ-6670 /а.с.50-51/.
Відповідно до додаткової угоди від 22.11.2024 до договору № 915390887 від 16.11.2024, у зв`язку з отриманням позичальником траншу сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 800, 00 грн. Відповідно загальний розмір кредиту за договором буде складати 21300, 00 грн. Безготівковий переказ цього та інших траншів за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної карти позичальника 4149-51ХХ-ХХХХ-6670 /а.с.52-53/. 
Як вбачається з правил надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», вони визначають порядок і умови надання кредитодавцем коштів та банківських металів у кредит, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення та належного виконання умов електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між кредитодавцем і клієнтом /а.с.53-57/.
Згідно підтвердження директора ТОВ «Профітгід», останнім було здійснено переказ грошових коштів в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-757 від 06.09.2023, відправник ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», дата проведення 16.11.2024, сума переказу 17000, 00 грн., номер платіжної картки 4149-51ХХ-ХХХХ-6670, відповідно до договору № 915390887 від 16.11.2024 з ОСОБА_1 /а.с.57/. 
Як вбачається з підтвердження директора ТОВ «Профітгід», останнім було здійснено переказ грошових коштів в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-757 від 06.09.2023, відправник ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», сума переказу 1000, 00 грн., дата проведення 17.11.2024, номер платіжної картки 4149-51ХХ-ХХХХ-6670 /а.с.58/.
Згідно підтвердження директора ТОВ «Профітгід», останнім було здійснено переказ грошових коштів в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-757 від 06.09.2023, відправник ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», дата проведення 18.11.2024, сума переказу 1500, 00 грн., номер платіжної картки 4149-51ХХ-ХХХХ-6670, відповідно до договору № 915390887 від 16.11.2024 з ОСОБА_1 /а.с.58/. 
Як вбачається з підтвердження директора ТОВ «Профітгід», останнім було здійснено переказ грошових коштів в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-757 від 06.09.2023, відправник ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», сума переказу 1000, 00 грн., дата проведення 21.11.2024, номер платіжної картки 4149-51ХХ-ХХХХ-6670, відповідно до договору № 915390887 від 16.11.2024 з ОСОБА_1 /а.с.59/.
Згідно підтвердження директора ТОВ «Профітгід», останнім було здійснено переказ грошових коштів в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-757 від 06.09.2023, відправник ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», дата проведення 22.11.2024, сума переказу 800, 00 грн., номер платіжної картки 4149-51ХХ-ХХХХ-6670, відповідно до договору № 915390887 від 16.11.2024 з ОСОБА_1 /а.с.59/. 
Як вбачається з довідки ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», товариство на виконання договору № 915390887 від 16.11.2024 з ОСОБА_1 перерахувало кошти в сумі 17000, 00 грн. на карту НОМЕР_2 . Дата завершення платіжної операції 16.11.2024 /а.с.60/. 
Згідно довідки ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», товариство на виконання договору № 915390887 від 16.11.2024 з ОСОБА_1 перерахувало кошти в сумі 1000, 00 грн. на карту 4149-51ХХ-ХХХХ-6670. Дата завершення платіжної операції 17.11.2024 /а.с.60/. 
Як вбачається з довідки ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», товариство на виконання договору № 915390887 від 16.11.2024 з ОСОБА_1 перерахувало кошти в сумі 1500, 00 грн. на карту НОМЕР_2 . Дата завершення платіжної операції 18.11.2024 /а.с.61/. 
Згідно довідки ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», товариство на виконання договору № 915390887 від 16.11.2024 з ОСОБА_1 перерахувало кошти в сумі 1000, 00 грн. на карту НОМЕР_2 . Дата завершення платіжної операції 21.11.2024 /а.с.61/. 
Як вбачається з довідки ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», товариство на виконання договору № 915390887 від 16.11.2024 з ОСОБА_1 перерахувало кошти в сумі 800, 00 грн. на карту НОМЕР_2 . Дата завершення платіжної операції 22.11.2024 /а.с.62/. 
ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» скеровувало повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги /а.с.62/.
04.02.2025 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/20, відповідно до якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право вимоги за договором до ТОВ «Таліон Плюс».Згідно з п. 4.1. договору факторингу наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання реєстру прав вимоги /а.с.25-27/.
Згідно реєстру прав вимоги, на виконання договору факторингу№ МВ-ТП/20 від 04.02.2025, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 915390887 від 16.11.2024 /а.с.28/.
Як вбачається із платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 1100 від 19.02.2025, ТОВ «Таліон Плюс» перерахувало кошти у розмірі 2941134, 14 грн. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за відступлення права вимоги, згідно договору факторингу № МВ-ТП/20 від 04.02.2025 /а.с.29/.
З розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 915390887 від 16.11.2024 становить 21300, 00 грн. /а.с.30/.
Згідно з розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 915390887 від 16.11.2024 становить 75576, 66 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 21300, 00 грн., заборгованість за процентами 43626, 66 грн, неустойка – 10650, 00 грн. /а.с.31-32/.
ТОВ «Таліон Плюс» скеровувало повідомлення ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору /а.с.63/.
Адвокатське об`єднання «Ліга юридичних технологій та інновацій» скеровувало повідомлення ОСОБА_1 про належне виконання зобов`язання за кредитним договором № 915390887 від 16.11.2024 /а.с.63/.
02.12.2024 Адвокатське об`єднання «Ліга юридичних технологій та інновацій» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір про надання правової допомоги № 5 /а.с.65-70/.
Як вбачається із статута ТОВ «Таліон Плюс» він визначає порядок діяльності та ліквідації товариства /а.с.77-85/.
Відповідно до інформації АТ «Райффайзен Банк» від 16.12.2025 за вих. №81-15-9/15985-БТ, банківська картка №4149-5110-2010-6670 емітована на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 .Згідно із виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_4 (банківська картка № НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 16.11.2024 по 22.11.2024 заборгованість становить 26149, 07 грн.

Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.
Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення боржником грошового зобов`язання й застосування кредитором відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитними договорами, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про електронну комерцію», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства.
Так, згідно положень ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у ст. 11 цього Кодексу.
Своєю чергою, системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Щодо укладення договору в електронній формі.
Відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону, це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до частин 3, 4, 6 ст. 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Щодо цесії (переходу права вимоги, факторингу).
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступлення права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору про відступлення права вимоги, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу, сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право на вимоги яких переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Судом встановлено, що 16.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з заявкою на отримання грошових коштів в кредит. Сума кредиту – 21300, 00 грн., сума першого траншу 17000, 00 грн., строк кредитування 1826 днів.
Згідно паспорту споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 915390887 від 16.11.2024, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» надало кредит ОСОБА_1 у розмірі 17000, 00 грн., строк кредитування 1826 днів, мета отримання кредиту – на споживчі потреби.
Відповідно, між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» укладено договір кредитної лінії № 915390887 від 16.11.2024. Відповідно до умов договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у формі кредитної лінії на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту, відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Загальний розмір кредиту за договором становить 17000, 00 грн. Разом із тим позичальнику на умовах та порядку, що передбачені цим договором, можуть бути надані додаткові грошові кошти у кредит шляхом надання додаткових траншів. Відповідно до п. 5.3. договору позичальник несе відповідальність за правильність наданих кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок.
В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що
- 17.11.2024 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 915390887 від 16.11.2024, у зв`язку з отриманням позичальником траншу сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1000, 00 грн. 
- 18.11.2024 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 915390887 від 16.11.2024, у зв`язку з отриманням позичальником траншу сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1500, 00 грн. 
- 21.11.2024 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 915390887 від 16.11.2024, у зв`язку з отриманням позичальником траншу сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1000, 00 грн. 
- 22.11.2024 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 915390887 від 16.11.2024, у зв`язку з отриманням позичальником траншу сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 800, 00 грн. 
Відповідно загальний розмір кредиту за договором складає 21300, 00 грн. 

Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто кредитний договір було укладено у вигляді електронного документу у відповідності до ст. 11 та 12 Закону України « Про електронну комерцію» та ст. 6, 7 , 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Таким чином судом встановлено, що договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.
Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4ст. 263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
Враховуючи, що в договорі кредитної лінії № 915390887 від 16.11.2024 та додаткових угодах до нього зазначено анкетні дані ОСОБА_1 , номер телефону, податковий номер, адреса проживання, договір та додаткові угоди підписано електронними підписами одноразовим ідентифікатором, зокрема договір NMXA, 16.11.2024 13:51:29, в суду відсутні сумніви в тому, що саме ним було такі укладено з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
Також суд звертає увагу, що 16.12.2025 за вих. №81-15-9/15985-БТ від АТ «Райффайзен Банк» надійшла інформація з якої вбачається, що банківська картка № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 .Згідно із виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_4 (банківська картка № НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 16.11.2024 по 22.11.2024 заборгованість становить 26149, 07 грн.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-ІІІ умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором,а також докази на підтвердження оплати за договором.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17 зазначено, що чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати оплати новим кредитором на користь первісного кредитора заборгованості та інших платежів відповідно до договору відступлення права вимоги. Така вимога визначена законом лише щодо договору факторингу (ст. 1077 ЦК) чи може встановлюватися сторонами в укладених ними договорах.
В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховним Судом зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Суд звертає увагу, що 04.02.2025 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/20, відповідно до якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право вимоги за договором до ТОВ «Таліон Плюс».Згідно з п. 4.1. договору факторингу наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання реєстру прав вимоги. 
Згідно реєстру прав вимоги, на виконання договору факторингу№ МВ-ТП/20 від 04.02.2025, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 915390887 від 16.11.2024. 
Як вбачається із платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 1100 від 19.02.2025, ТОВ «Таліон Плюс» перерахувало кошти у розмірі 2941134, 14 грн. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за відступлення права вимоги, згідно договору факторингу № МВ-ТП/20 від 04.02.2025.

Відповідно, суд приходить до висновку, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до боржників ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», про що свідчить договір факторингу № МВ-ТП/20 від 04.02.2025, реєстр прав вимоги та платіжна інструкція № 1100 від 19.02.2025.
Таким чином, ТОВ «Таліон Плюс» наділено правом грошової вимоги до відповідача за договором № 915390887 від 16.11.2024.

Щодо твердження представника відповідача про непропорційно велику суму відсотків за користування кредитом та необхідність зменшення вказаних відсотків.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.
Згідно з частиною 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Як убачається з матеріалів справи, нарахування відсотків за користування кредитом за базовою фіксованою процентною ставкою 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожен день користування ним, що становить 357, 70 відсотків річних погоджено сторонами у договорі кредиту № 915390887 від 16.11.2024 (п.8.2.договору).
Отже, проценти за договором позики (стаття 1048 ЦК України), зокрема за кредитним договором, потрібно розглядати як плату за користування коштами, оскільки кредитний договір є оплатним правочином.
У той же час, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована іншими положеннями законодавства.
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У пункті 8.38 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 Велика Палати Верховного Суду прийшла до висновку, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Тобто, відсотки за користування кредитними коштами - це умова договору, яку суд не може змінювати, а проценти річних як і пеня - це міра відповідальності.
Суд, здійснивши системний аналіз наведених вище норм матеріального права та умов укладеного між сторонами кредитного договору, приходить до висновку, що у даному випадку представник відповідача помилково ототожнює поняття відсотків за користування кредитом, що регулюються статтями 1048, 1056-1 ЦК України та компенсації (штраф, пеня, річні проценти за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України) за невиконання зобов`язання за договором.
З огляду на наведене, покликання представника відповідача на висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 є необґрунтованими, оскільки такі висновки не є релевантними до даної справи.
Статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Отже, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Представник відповідача у відзиві, не навів жодної обставини, яка б давала суду можливість прийти до висновку, що умови кредитного договору № 915390887 від 16.11.2024 щодо нарахування відсотків за користування кредитом, які були погоджені сторонами, є несправедливими та суперечать принципу добросовісності.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень представника відповідача щодо невизнання позову.
Окрім цього суд звертає увагу, що на момент укладення кредитного договору та додаткових угод відповідач не звертався до кредитодавця із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився із всіма умовами такого договору, в тому числі і з тими, що визначають підстави сплати процентів та їх розмір. Більше того, відповідач, ознайомившись з умовами кредитного договору, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього, та на момент його підписання вимог щодо незаконності умов договору та додаткових угод не заявляв.

Суд також враховує, що, як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09.12.1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30).

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов за кредитним договором підлягає до задоволення повністю.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитом та заборгованості за процентами. 

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у сумі 2422,40 грн. 

Разом з тим, частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Постановою ВС від 24.01.2019 року у справі №910/15944/17 від 19.02.2019 року у справі №917/1071/18, визначено, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Суд звертає увагу, що до матеріалів справи надано докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат позивачем направову допомогу адвокату.

Таким чином, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, дійшов переконання, що заявлені представником позивача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), та вважає, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000, 00 грн.

На підставі статей 207, 526, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України та керуючисьстаттями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд –

ухвалив:

Позов задовольнити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642, місцезнаходження: 14017, Чернігівська область, місто Чернігів, вул. Жабинського, буд. 13) заборгованість за кредитним договором №915390887 від 16.11.2024 в загальному розмірі 64926, 66 (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять шість гривень шістдесят шість копійок) грн., яка складається з заборгованості по кредиту – 21300, 00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом – 43626, 66 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн., та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 3000, 00 грн., а всього – 70349, 06 грн. (сімдесят тисяч триста сорок дев`ять гривень, шість копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.
У зв`язку з оголошенням в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено – 03.06.2026.

Головуючий суддя 	В. М. Бораковський