КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року м. Київ справа №320/26869/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом Державного підприємства "ЦЕНТР ДЕРЖАВНОГО ЗЕМЕЛЬНОГО КАДАСТРУ" до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
Державне підприємство "ЦЕНТР ДЕРЖАВНОГО ЗЕМЕЛЬНОГО КАДАСТРУ" (далі - позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від від 05.02.2025 № 77000408.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що за результатами камеральної перевірки контролюючим органом було складено акт від 10.01.2025 №1462/Ж5/26-15-04-08-03, з висновками якого підприємство не погодилося та подало відповідні заперечення. Позивач стверджує, що заперечення на акт перевірки були направлені до контролюючого органу засобами поштового зв`язку 03.02.2025, тобто в межах строку, встановленого пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, однак відповідач безпідставно залишив їх без розгляду. Також позивач вважає, що контролюючим органом було порушено процедуру розгляду заперечень, оскільки підприємство не було повідомлено про дату, час та місце їх розгляду, комісією контролюючого органу не було прийнято відповідного висновку за результатами такого розгляду, а податкове повідомлення-рішення прийнято без урахування наведених у запереченнях доводів та доказів. Крім того, позивач посилається на те, що акт камеральної перевірки складено поза межами строків, визначених пунктом 76.3 статті 76 Податкового кодексу України, оскільки перевірка була проведена після спливу тридцяти календарних днів з моменту подання податкових декларацій з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди. Позивач також зазначає, що при визначенні суми штрафних санкцій відповідачем не враховано фактичні дати здійснення платежів та призначення платежів, зазначені у платіжних документах, що, на думку позивача, призвело до неправильного визначення кількості днів прострочення та розміру штрафу. За власним розрахунком позивача сума штрафних санкцій повинна становити 10 788,47 грн, а не 1 034 739,49 грн. Окремо підприємство наголошує на наявності обставин, які, на його думку, повинні були бути враховані контролюючим органом як пом`якшуючі. Зокрема, позивач посилається на складний фінансовий стан підприємства, наслідки запровадження карантинних обмежень у зв`язку з поширенням COVID-19, ліквідацію окремих структурних підрозділів підприємства, введення воєнного стану, оголошення простою та призупинення трудових договорів із працівниками. Також позивач зазначає, що у 2022 році звертався до контролюючого органу із заявою щодо неможливості своєчасного виконання податкових обов`язків, за результатами розгляду якої ГУ ДПС у м. Києві прийнято рішення від 17.10.2022 №59499/6/26-15-04-04-08 про неможливість своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку. На думку позивача, наведені обставини свідчать про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення та є підставою для його скасування у судовому порядку.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/26869/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
Позивачем на виконання вимог ухвали від 03.06.2025 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено докази сплати судового збору у розмірі 12 416,87 грн, тобто з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, враховуючи подання позовної заяви в електронній формі шляхом використання системи «Електронний суд».
Таким чином, недоліки позовної заяви встановлені ухвалою суду, усунуті.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 адміністративну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В матеріалах справи наявні:
-відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначає, що камеральною перевіркою встановлено факт несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість, задекларованих у податкових деклараціях за відповідні звітні періоди. За результатами перевірки складено акт від 10.01.2025 №1462/Ж5/26-15-04-08-03, а на підставі встановлених порушень прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.02.2025 №77000408. Відповідач вказує, що порушення строків сплати податкових зобов`язань підтверджується даними інформаційних систем ДПС та не спростоване належними доказами. При цьому податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі пункту 124.1 статті 124 Податкового кодексу України в межах наданих законом повноважень. Також відповідач вважає безпідставними доводи позивача щодо порушення строків проведення камеральної перевірки, оскільки предметом перевірки була своєчасність сплати узгоджених податкових зобов`язань, а не правильність заповнення податкової звітності. У зв`язку з цим, на думку відповідача, підлягають застосуванню строки, передбачені статтею 102 Податкового кодексу України. Крім того, відповідач зазначає, що позивач реалізував своє право на адміністративне оскарження спірного податкового повідомлення-рішення, а всі наведені ним доводи були предметом перевірки ДПС України під час розгляду скарги. З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.
-відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач повторно наголошує на тому, що заперечення на акт перевірки були подані своєчасно, оскільки направлені до контролюючого органу поштовим відправленням 03.02.2025. Позивач вважає, що контролюючий орган безпідставно відмовився від їх розгляду та порушив процедуру, передбачену статтею 86 Податкового кодексу України. Також позивач повторно зазначає про неправильність розрахунку штрафних санкцій, неврахування фактичних оплат та призначення платежів. Крім того, підприємство наполягає на необхідності врахування обставин, пов`язаних із воєнним станом та рішенням контролюючого органу про неможливість своєчасного виконання податкового обов`язку. Позивач просить суд врахувати наведені обставини та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» є юридичною особою публічного права, зареєстрованою відповідно до вимог чинного законодавства України та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві як платник податків, зокрема податку на додану вартість.
Упродовж березня – жовтня 2024 року позивач подавав до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість, у яких самостійно визначав суми податкових зобов`язань, що відповідно до положень Податкового кодексу України набули статусу узгоджених грошових зобов`язань та підлягали сплаті у строки, встановлені податковим законодавством.
На підставі положень статей 75 та 76 Податкового кодексу України Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку дотримання Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати узгоджених сум податку на додану вартість до бюджету.
За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт від 10.01.2025 №1462/Ж5/26-15-04-08-03 «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру».
В акті перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 50.1 статті 50, пункту 57.1 статті 57 та пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України внаслідок несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість, задекларованих підприємством у податковій звітності.
З матеріалів справи вбачається, що зазначений акт перевірки був направлений позивачу рекомендованим поштовим відправленням та отриманий останнім 21.01.2025.
Не погоджуючись із викладеними в акті висновками, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» підготувало та направило до Головного управління ДПС у м. Києві заперечення на акт перевірки вих. №4/281 від 03.02.2025. Вказані заперечення були направлені засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта», що підтверджується наявними у матеріалах справи описом вкладення та поштовою накладною.
У своїх запереченнях позивач зазначав про незгоду з висновками перевірки, посилався на порушення строків проведення камеральної перевірки, неправильне визначення розміру штрафних санкцій, неврахування фактичних платежів та призначення платежів, а також просив врахувати обставини, пов`язані зі складним фінансовим становищем підприємства, наслідками воєнного стану та рішенням контролюючого органу щодо неможливості своєчасного виконання податкового обов`язку.
Разом з тим листом від 10.02.2025 №3141/Ж12/26-15-04-08-06 Головне управління ДПС у м. Києві повідомило позивача про залишення поданих заперечень без розгляду. Підставою для такого рішення відповідач зазначив те, що заперечення були зареєстровані контролюючим органом 05.02.2025, тобто після спливу встановленого пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України строку.
05.02.2025 на підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №77000408, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення строків сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 1 034 739,49 грн.
Зазначене податкове повідомлення-рішення було отримане позивачем 11.02.2025, після чого останній скористався правом на адміністративне оскарження.
Так, 24.02.2025 Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» звернулося до Державної податкової служби України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення від 05.02.2025 №77000408, в якій повторно виклало доводи щодо протиправності спірного рішення.
Рішенням ДПС України від 12.03.2025 строк розгляду скарги було продовжено, а за результатами адміністративного оскарження рішенням від 24.04.2025 №11598/6/99-00-06-03-01-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 05.02.2025 №77000408 – без змін.
Не погодившись із висновками контролюючих органів за результатами перевірки та адміністративного оскарження, вважаючи, що податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням вимог податкового законодавства, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» звернулося до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначення прав та обов`язків платників податків, повноважень контролюючих органів, порядку здійснення податкового контролю та відповідальності за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.
Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Податкового кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, прямо визначених Кодексом.
Згідно з пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата у повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений законодавством строк.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового чи грошового зобов`язання, яку зазначає у податковій декларації або уточнюючому розрахунку. Така сума вважається узгодженою.
Отже, податкові зобов`язання, самостійно визначені платником податків у податковій звітності, не потребують додаткового узгодження контролюючим органом та підлягають сплаті у строки, визначені законом.
Положеннями пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним декларації, протягом десяти календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку для подання податкової декларації.
Спеціальні правила щодо податку на додану вартість встановлені статтею 203 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю.
Згідно з пунктом 203.2 статті 203 Податкового кодексу України сума податкового зобов`язання, визначена платником у податковій декларації, підлягає сплаті протягом десяти календарних днів після закінчення граничного строку подання такої декларації.
З метою забезпечення належного виконання платниками податкових обов`язків законодавцем передбачено систему податкового контролю.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться виключно на підставі даних, що містяться у податковій звітності платника податків та інформаційних базах контролюючого органу.
Предметом камеральної перевірки, серед іншого, може бути своєчасність сплати узгоджених сум податкових зобов`язань, що встановлюється виключно на підставі даних, які знаходяться у розпорядженні контролюючого органу.
Відповідно до пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без спеціального рішення керівника такого органу та без обов`язкової участі платника податків.
Пунктом 76.2 статті 76 Податкового кодексу України встановлено, що оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт перевірки, який підписується посадовими особами контролюючого органу та надсилається платнику податків у встановленому законом порядку.
Пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України передбачено право платника податків у разі незгоди з висновками перевірки подати заперечення на акт перевірки та додаткові документи і пояснення протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем отримання такого акта.
Відповідно до пунктів 86.7.1– 86.7.4 статті 86 Податкового кодексу України подані платником заперечення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки та підлягають розгляду спеціальною комісією контролюючого органу.
Водночас положення статті 86 Податкового кодексу України регулюють процедурний порядок оформлення та розгляду результатів перевірки і не змінюють змісту податкового обов`язку платника податків щодо своєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань.
Щодо доводів позивача про порушення строків проведення камеральної перевірки суд зазначає таке.
Пунктом 76.3 статті 76 Податкового кодексу України визначено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена протягом тридцяти календарних днів після закінчення граничного строку їх подання або після дня фактичного подання таких документів.
Разом із тим зазначена норма регулює перевірку показників податкової звітності як документа податкового обліку та не виключає можливості проведення камеральної перевірки щодо своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право визначити суму грошових зобов`язань платника податків та провести відповідну перевірку не пізніше закінчення 1095 днів з дня настання визначених законом обставин.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідність розмежування перевірки правильності відображення показників у податковій декларації та перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання.
Так, у постанові Верховного Суду від 24.07.2023 у справі №821/850/18 зроблено висновок про те, що у справах щодо встановлення факту несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання контролюючий орган не обмежений тридцятиденним строком, передбаченим пунктом 76.3 статті 76 Податкового кодексу України, а має право здійснювати відповідні контрольні заходи в межах строку давності, визначеного статтею 102 Податкового кодексу України.
Отже, при вирішенні даного спору суд враховує правову позицію Верховного Суду та виходить з того, що перевірка своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань є окремим предметом податкового контролю, а тому доводи про застосування виключно тридцятиденного строку проведення перевірки не можуть бути підставою для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.
Відповідальність за порушення строків сплати узгодженого податкового зобов`язання встановлена статтею 124 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до пункту 124.1 статті 124 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник притягується до відповідальності у вигляді штрафу:
у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу при затримці до 30 календарних днів включно;
у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу при затримці більше 30 календарних днів.
Таким чином, для застосування штрафних санкцій за статтею 124 Податкового кодексу України контролюючий орган повинен встановити факт несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання, розмір такого зобов`язання та тривалість прострочення його сплати.
Так, що предметом даного спору є правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 05.02.2025 №77000408, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення строків сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість на підставі статті 124 Податкового кодексу України.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення став акт камеральної перевірки від 10.01.2025 №1462/Ж5/26-15-04-08-03, яким встановлено факти несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість за відповідні податкові періоди.
Судом встановлено, що податкові зобов`язання, які стали предметом перевірки, були самостійно визначені позивачем у податкових деклараціях з податку на додану вартість.
Відповідно до положень пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України такі суми є узгодженими та підлягають сплаті у строки, встановлені податковим законодавством.
При цьому суд звертає увагу, що сам по собі факт подання податкових декларацій та визначення у них відповідних сум податкових зобов`язань сторонами не заперечується.
Також судом встановлено, що матеріали справи містять акт камеральної перевірки від 10.01.2025 №1462/Ж5/26-15-04-08-03, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 05.02.2025 №77000408, розрахунок штрафних (фінансових) санкцій, здійснений контролюючим органом за результатами перевірки, податкові декларації з податку на додану вартість за відповідні податкові періоди.
Саме на підставі зазначених документів контролюючим органом встановлено факти порушення позивачем граничних строків сплати самостійно задекларованих та узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість.
Водночас на підтвердження своїх доводів позивачем до матеріалів справи надано копії податкових декларацій з податку на додану вартість, заперечення на акт перевірки від 03.02.2025 №4/281, наказ про простій від 25.02.2022 №2-к, наказ про призупинення трудових договорів від 29.03.2022 №6-к, рішення ГУ ДПС у м. Києві від 17.10.2022 №59499/6/26-15-04-04-08 про неможливість своєчасного виконання податкового обов`язку, документи щодо структури та діяльності підприємства, а також власний розрахунок штрафних санкцій. 
Однак зазначені документи підтверджують обставини господарської діяльності підприємства, його фінансовий стан, наявність наслідків воєнного стану та незгоду позивача з висновками перевірки, проте самі по собі не спростовують встановленого контролюючим органом факту несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість та не підтверджують відсутності підстав для застосування відповідальності, передбаченої статтею 124 Податкового кодексу України.
Суд акцентує увагу, що позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження помилковості висновків контролюючого органу.
Щодо доводів позивача про те, що контролюючим органом порушено порядок розгляду заперечень на акт перевірки, суд зазначає наступне.
З наявних у справі опису вкладення та накладної поштового відправлення вбачається, що заперечення на акт перевірки були направлені позивачем до контролюючого органу 03.02.2025.
Враховуючи встановлену пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України можливість подання заперечень протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, а також зважаючи на дату отримання акта перевірки позивачем, суд погоджується з доводами позивача про те, що заперечення були направлені у межах строку, встановленого законом.
Отже, висновок контролюючого органу про пропуск позивачем строку подання заперечень не може бути визнаний безспірно обґрунтованим.
Разом із тим сам по собі факт порушення процедури розгляду заперечень не є безумовною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процедурні порушення, допущені суб`єктом владних повноважень, можуть бути підставою для скасування прийнятого рішення лише у разі, якщо такі порушення вплинули або могли вплинути на правильність висновків, покладених в основу спірного рішення, чи призвели до істотного обмеження прав особи.
У даному випадку судом не встановлено, що обставини, викладені позивачем у запереченнях, спростовували сам факт несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань.
Крім того, після прийняття спірного податкового повідомлення-рішення позивач скористався правом на адміністративне оскарження та подав скаргу до Державної податкової служби України.
Як вбачається з матеріалів справи, доводи, наведені позивачем у скарзі, фактично дублюють доводи, наведені у запереченнях до акта перевірки та у позовній заяві.
Таким чином, позивач був позбавлений можливості подати свої заперечення лише на одній зі стадій адміністративної процедури, однак реалізував право на їх подальше викладення та перевірку в межах адміністративного оскарження, а також у межах даного судового провадження.
За таких обставин суд доходить висновку, що навіть у разі допущення контролюючим органом порушень під час розгляду заперечень, такі порушення не спростовують встановленого факту податкового правопорушення та самі по собі не свідчать про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.
Щодо доводів позивача про порушення строків проведення камеральної перевірки суд зазначає таке.
Суд не погоджується з твердженням позивача про те, що контролюючий орган був обмежений виключно тридцятиденним строком, передбаченим пунктом 76.3 статті 76 Податкового кодексу України.
Як уже зазначалося вище, предметом спірної камеральної перевірки була не правильність відображення показників у податковій звітності, а своєчасність сплати узгоджених сум податкових зобов`язань.
Відповідна правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.07.2023 у справі №821/850/18, відповідно до яких перевірка своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобов`язань може проводитися контролюючим органом у межах строку давності, визначеного статтею 102 Податкового кодексу України.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про безпідставність доводів позивача щодо порушення відповідачем строків проведення камеральної перевірки.
Щодо тверджень позивача про неправильність розрахунку штрафних санкцій суд зазначає наступне.
Позивач стверджує, що фактичний розмір штрафу повинен становити 10 788,47 грн, оскільки контролюючим органом не враховано окремі платежі та призначення платежів.
Разом із тим зазначені доводи підтверджуються виключно самостійно складеним розрахунком позивача.
При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б дозволяли суду перевірити правильність такого альтернативного розрахунку, зокрема повного комплексу первинних платіжних документів, банківських документів чи інших доказів, які б підтверджували наведені позивачем обставини щодо кожного окремого платежу, врахованого контролюючим органом під час проведення перевірки.
Водночас відповідачем надано акт перевірки та розрахунок штрафних санкцій, які стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.
За правилами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Однак у даному випадку позивачем не доведено належними доказами помилковість здійсненого контролюючим органом розрахунку.
Щодо посилань позивача на складне фінансове становище підприємства, карантинні обмеження, введення воєнного стану, простій підприємства, призупинення трудових договорів, ліквідацію окремих філій та інші обставини суд зазначає наступне.
Суд не ставить під сумнів факт існування зазначених обставин, оскільки вони підтверджуються наданими позивачем документами.
Разом із тим наведені обставини самі по собі не спростовують встановленого перевіркою факту несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань та не свідчать про відсутність складу податкового правопорушення.
Суд також враховує, що рішення ГУ ДПС у м. Києві від 17.10.2022 №59499/6/26-15-04-04-08 про неможливість своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку саме по собі не підтверджує відсутності порушень щодо сплати конкретних узгоджених податкових зобов`язань, які стали предметом перевірки у даній справі, та не звільняє автоматично платника податків від відповідальності, встановленої статтею 124 Податкового кодексу України.
Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість.
Водночас належних та допустимих доказів, які б спростовували встановлені контролюючим органом порушення або свідчили про відсутність підстав для застосування штрафних санкцій, суду не надано.
За таких обставин суд доходить висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем у межах наданих законом повноважень, на підставі встановлених під час перевірки обставин та відповідно до вимог Податкового кодексу України, а тому підстави для його скасування відсутні.
З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.
Відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Решта доводів учасників справи висновків суду по суті справи не змінюють.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду даної справи, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства "ЦЕНТР ДЕРЖАВНОГО ЗЕМЕЛЬНОГО КАДАСТРУ" до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, – відмовити.
Питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.