РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/142/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О. В., секретар судового засідання Поп`юк Я. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, у якій
позивач — ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ІВАНО-ФРАНКІВСЬКЕ ПЛЕМПІДПРИЄМСТВО",
відповідач 1 — ОСОБА_1 , 
відповідач 2 — ОСОБА_2 , 
про відшкодування 760 683,25 грн збитків, заподіяних юридичній особі її посадовими особами,
за участю представників:
від позивача – Оленченко О. В.,
від відповідача 1 – Дунець О.Я.
від відповідача 2 – представник не з`явився,
ухвалив таке рішення.

1. Предмет позову. 
Предметом позову є вимога про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як посадових осіб на користь Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківське племпідприємство" 760 683,25 грн збитків, з яких 742 130 грн - сума присуджених до стягнення в користь ОСОБА_3 як фізичної особи коштів, 18 553,25 грн — сума присудженого до стягнення судового збору. 
2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
2.1. Форма судочинства.
Згідно з ухвалою про відкриття провадження у справі від 23.02.2026 суд вирішив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
2.2. Розгляд заяв і клопотань сторін. 
2.2.1. У підготовчому засіданні 14.04.2026 відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд визнав поважними причини пропуску строку на подання відповіді на відзив (вх.№ 5359/26 від 24.03.2026), поновив цей строк та прийняв заяву до розгляду.
2.2.2. Від позивача надійшло клопотання від 17.04.2026 (вх. № 7198/26) про визнання явки відповідачів 1 та 2 обов`язковою. 
Представник відповідачів подав заперечення від 24.04.2026 (вх. № 7612/26) на вказане клопотання. 
В підготовчому засіданні 30.04.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про визнання явки відповідачів обов`язковою (протокольна ухвала від 30.04.2026). 
При вирішенні цього клопотання суд керувався тим, що нормами статті 120 ГПК України чітко передбачено випадки, коли суд може визнати явку учасника справи обов`язковою, зокрема за наявності обґрунтованої потреби у наданні особистих пояснень. Проте представник позивача таких обставин у своєму клопотанні не навів та не довів неможливості з`ясування обставин справи через представника. З огляду на це та відповідно до ст. 56 ГПК України, участь у судових засіданнях є правом учасників справи, і сторона може вільно реалізовувати це право через свого представника. 
2.2.3. В цьому ж підготовчому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про виклик відповідачів як свідків та усне клопотання про поновлення процесуального строку для подання клопотання про виклик свідків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. 
Згідно з ч. 2 ст. 118 ГПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
При вирішенні цих клопотань суд керувався тим, що представник позивача заявив їх зі значним пропуском встановлених процесуальних строків для подання заяв по суті справи та доказів (у тому числі заяв про виклик свідка). При цьому позивач не навів суду обґрунтованих, об`єктивних і поважних причин пропуску такого строку, як того імперативно вимагають приписи ст. 119 ГПК України. А тому відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України суд залишив вказані усні клопотання представника позивача без розгляду. 
3. Зміст позовних вимог та заперечень на позов, пояснення учасників справи. 
3.1. Позовна заява від 04.02.2026 (вх. № 1020/26). 
Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі, перебуваючи на посадах голови правління та головного бухгалтера, порушили свої фідуціарні обов`язки та завдали майнової шкоди підприємству. Відповідач-1, зловживаючи службовим становищем, систематично перераховувала кошти на рахунок позивача під виглядом поворотної фінансової допомоги без укладення письмових правочинів. Відповідач-2 безпідставно відображала ці операції в бухгалтерському обліку як кредиторську заборгованість. Вказані дії призвели до штучного створення боргу та примусового стягнення з позивача на користь Відповідача-1 коштів у судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що перераховані кошти насправді не були особистими коштами Відповідача-1, а належали самому підприємству, проте доказів на підтвердження цього не надав. 
3.2. Відзив на позов Відповідача-1 від 09.03.2026 (вх. № 4265/26).
Відповідач-1 заперечує проти позову та вважає позовні вимоги безпідставними. Свою позицію Відповідач-1 обґрунтовує тим, що позивач намагається у межах цієї господарської справи провести ревізію постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 06.10.2025 у справі № 344/1771/24 та спростувати її висновки. Зазначає, що кошти у розмірі 742 130,00 грн були стягнуті з Товариства як безпідставно набуті відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України. Відповідач-1 наголошує, що у вказаній постанові апеляційного суду вже встановлено обставини добросовісності її поведінки щодо перерахування цих коштів на рахунок Товариства. Добросовісно перераховані юридичній особі кошти та правомірно стягнуті назад на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, не можуть вважатися майновою шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України ці обставини мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доказуванню. Крім того, Відповідач-1 вказує на відсутність майнової шкоди як такої, оскільки на виконання постанови апеляційного суду жодних коштів з позивача фактично ще не стягнуто. Також заперечує можливість застосування правових висновків Верховного Суду, на які посилається позивач, оскільки вони стосуються нерелевантних правовідносин (переказів між фізичними особами без призначення платежу). 
3.3. Відповідь на відзив від 23.03.2026 (вх. № 5359/26). 
Позивач наполягає на задоволенні своїх позовних вимог та вказує, що у відзиві не спростовано численні порушення Відповідачем-1 норм матеріального права. Зокрема, позивач стверджує, що не спростованими залишаються обставини протиправного, усвідомленого та недобросовісного виконання службових обов`язків ОСОБА_3 , яка, маючи право першого підпису, штучно сформувала фіктивну кредиторську заборгованість Товариства перед собою особисто та в подальшому стягнула її в судовому порядку. Відповідач-1 не спростувала недотримання нею обов`язкової письмової форми правочину (ст. 208 ЦК України), через що неможливо встановити мету, умови та юридичний зміст надання поворотної фінансової допомоги. 
Щодо доводів про ревізію судового рішення та преюдицію позивач зазначає, що предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої діями ОСОБА_3 саме як посадової особи (голови правління). Водночас, у справі № 344/1771/24 розглядались правовідносини громадянки ОСОБА_3 з підприємством і обставини добросовісної поведінки Відповідача-1 у статусі посадової особи Товариства апеляційний суд взагалі не досліджував та не встановлював.
3.4. Відповідач-2 своїм правом на подання відзиву не скористалась, жодних пояснень чи заперечень щодо суті спору не надала; згідно із заявою від 23.03.2026 (вх. № 5375/26 від 24.03.2026) просила здійснювати розгляд справи без її участі за наявними матеріалами.
4. Обставини справи, оцінка доказів.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 86 ГПК України, суд встановив таке.
4.1. ОСОБА_3 приступила до виконання обов`язків голови Правління ПрАТ "Івано-Франківське племпідприємство" з 30.04.2014 згідно з наказом № 5-ка. 
ОСОБА_4 була прийнята на посаду головного бухгалтера з 01.04.2015 згідно з наказом № 4-к. 
4.2. За період з 28.08.2018 до 05.12.2023 ОСОБА_3 як фізична особа 85-ма платежами перерахувала на поточний рахунок ПрАТ "Івано-Франківське племпідприємство" грошові кошти у загальному розмірі 742 130 грн із призначенням платежів: "поворотна фінансова допомога". Вказані транзакції підтверджуються банківською випискою АТ "УкрСиббанк" від 29.12.2023. 
Відповідно до бухгалтерської довідки ПрАТ "Івано-Франківське племпідприємство" від 26.01.2026 № 26/01/26 у період виконання посадових обов`язків Відповідачем-1 як головою правління Товариства вона здійснювала перерахування власних грошових коштів на поточний рахунок Товариства. 
4.3. Згідно з протоколом засідання наглядової ради № 3/23 ОСОБА_3 з 12.12.2023 відсторонено від виконання повноважень голови Правління. 
Відповідно до наказу № 5-К від 12.12.2023 ОСОБА_4 звільнена з посади бухгалтера за згодою сторін. 
4.4. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПрАТ "Івано-Франківське племпідприємство" про стягнення вказаних перерахованих коштів. Івано-Франківський апеляційний суд ухвалив рішення про задоволення позову — стягнув з ПрАТ "Івано-Франківське племпідприємство" на користь ОСОБА_3 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 742 130 грн, а також 18 553,25 грн сплаченого судового збору (постанова від 06.10.2025 у справі № 344/1771/24). 
В цьому судовому рішенні встановлені такі обставини:
Договір про надання поворотної фінансової допомоги у письмовій формі між сторонами не укладався. 
Відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 перераховувала кошти під впливом помилки, обману чи насильства. Перерахування грошових коштів відбувалося усвідомлено, цілеспрямовано та виключно в силу правовідносин, які склалися між сторонами. 
Апеляційний суд відхилив висновки про недобросовісну чи суперечливу поведінку ОСОБА_3 , підтвердивши, що вона діяла добровільно та здійснювала перерахування коштів для ведення Товариством своєї господарської діяльності. 
Вся внесена ОСОБА_3 сума поворотної фінансової допомоги була фактично використана ПрАТ "Івано-Франківське племпідприємство" у своїй господарській діяльності. 
ПрАТ "Івано-Франківське племпідприємство" добровільно не виконало досудову вимогу ОСОБА_3 від 18.01.2024 про повернення грошових коштів. 
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Зазначені обставини мають преюдиційне значення для вирішення цього спору, оскільки вони встановлені щодо позивача. Оцінка поведінки ОСОБА_3 стосується її дій як фізичної особи, яка перераховувала кошти підприємству, і не свідчить про встановлення правомірності її дій як посадової особи.
4.5. Суд відхиляє усні доводи представника позивача про те, що перераховані кошти не належали Відповідачу-1 і були прихованою виручкою підприємства. Вказані доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 76, 77 ГПК України. Крім того, ці твердження прямо спростовуються поданою самим позивачем бухгалтерською довідкою від 26.01.2026, де зафіксовано факт внесення Відповідачем-1 саме "власних грошових коштів", а також преюдиційними обставинами щодо добровільного перерахування ОСОБА_3 власних коштів, що встановлено в постанові апеляційного суду від 06.10.2025 у справі № 344/1771/24. 
5. Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.
5.1. При вирішенні даного спору суд застосовує приписи ч. 3, 4 ст. 92 ЦК України, відповідно до яких орган або особа, яка згідно з установчими документами юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
5.2. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з положеннями ст. 74 ГПК України саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу. Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 623, 1166 ЦК України та ст. 224 ГК України.
Викладена правова позиція послідовно підтримується Верховним Судом. Зокрема, вона наведена в постанові КГС ВС від 13.12.2022 у справі № 910/20675/20. 
5.3. Оцінюючи обставини справи щодо наявності у позивача збитків, суд виходить з того, що кошти, які присуджено до стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 як фізичної особи у справі № 344/1771/24, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Позивач не довів факт належності цих коштів підприємству і привласнення їх ОСОБА_3 як посадовою особою. У вказаному рішенні суду встановлено, що сума поворотної фінансової допомоги була фактично використана ПрАТ "Івано-Франківське племпідприємство" у своїй господарській діяльності. А тому обов`язок позивача повернути ці кошти не обумовлюють наявність будь-яких втрат позивача, наявність реальних збитків. Повернення коштів відповідно до правил ст. 1212 ЦК України (кондикційне зобов`язання) за своєю правовою природою є відновленням майнового балансу сторін, а не мірою відповідальності чи майновою втратою (шкодою). Оскільки Товариство фактично отримало вказані кошти, користувалося ними у своїй діяльності, і зобов`язане повернути їх власнику згідно із судовим рішенням, активи підприємства не зменшились порівняно зі станом до перерахування вказаних коштів підприємству. Відтак позивач не довів наявність ключового елемента делікту — об`єктивної майнової шкоди (збитків) в частині стягнення 742 130,00 грн.
Відсутність у позивача вказаних збитків обумовлює відсутність складу цивільного правопорушення, що виключає необхідність давати оцінку наявності інших його елементів, зокрема порушення своїх обов`язків відповідачами як посадовими особами.
5.4. Щодо вимоги про стягнення 18 553,25 грн збитків у вигляді стягнутого судового збору у справі № 344/1771/24 суд враховує необхідність доведення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та наслідками. Виникнення витрат зі сплати судового збору є наслідком управлінського рішення керівництва позивача про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_3 як фізичної особи про повернення коштів. Дії відповідачів у 2018 - 2023 роках як посадових осіб не є безпосередньою причиною виникнення судових витрат у 2025 році. Отже, необхідний причинно-наслідковий зв`язок - відсутній.
5.5. Отже, позивач у вказаних випадках не довів наявність складу цивільного правопорушення, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 
6. Висновки суду.
З огляду на викладене, у задоволенні позову належить відмовити.
7. Судові витрати.
7.1. Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
7.2. При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 11 410,25 грн, що підтверджується квитанцією до платіжних інструкцій від 27.01.2026 № 1.506822641.1.
Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, враховуючи відмову в позові, судовий збір покладається на позивача.
7.3. Інших витрат сторони не заявили і не довели.
Керуючись ст. 2, 86, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 256 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Відмовити в задоволенні позову ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ІВАНО-ФРАНКІВСЬКЕ ПЛЕМПІДПРИЄМСТВО" (76018, Івано-Франківська обл., місто Івано-Франківськ, село Вовчинець, вул. Вовчинецька, будинок 2-А, ідентифікаційний код 00699514) до ШЕРЕМЕТИ МАРІЇ ВОЛОДИМИРІВНИ ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення солідарно 760 683,25 грн збитків.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 18.06.2026.
Суддя О. В. Малєєва