Головуючий І інстанції: О.О. Кукоба

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 р. 	Справа № 440/13653/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Мінаєвої К.В.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2026, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/13653/25
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
до  Міністерства оборони України   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - позивачка, ОСОБА_2 ) звернулись до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до  Міністерства оборони України (далі -відповідач) , в якому просили суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом № 25/с від 28 серпня 2025 року;
- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та додані до них документи про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю при захисті Батьківщини їхнього сина, головного сержанта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 в порядку і розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 
В обґрунтування позовної заяви позивачі зазначили, що вони є батьками загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , який з 2016 року проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом, з 24.02.2022 вибув у район виконання завдань та безпосередньо брав участь в бойових діях, забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України. 29.12.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 скеровано ОСОБА_1 сповіщення сім`ї про смерть головного сержанта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув від отриманих поранень, несумісних з життям.
Позивачі звернулись через ІНФОРМАЦІЯ_5 до Міноборони із заявою про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", однак комісія Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повернула документи на доопрацювання з тих підстав, що за наданими документами смерть головного сержанта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , настала в результаті нещасного випадку та пов`язана із проходженням військової служби, внаслідок чого право на отримання спірної виплати у позивачів відсутнє. 
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 позов задоволено частково.
Скасовано пункт 4 рішення, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 28.08.2025 №25/с, про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Зобов`язано Міністерство оборони України в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", як членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , внаслідок поранення, яке призвело до смерті, та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 15 000 000 (п`ятнадцять мільйонів) гривень та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).
Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачі є особами, які відповідно до положень статтею 16-1 Закону №2011-XII мають право на призначення та отримання спірної допомоги. Доводи відповідача про непідтвердження факту смерті ОСОБА_3 внаслідок поранення (травми, контузії, каліцтва), отриманих у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, спростовані у ході розгляду справи по суті внаслідок відміни ЦВЛК ЗСУ постанови ВЛК про причинний зв`язок смерті за протоколом засідання ЦВЛК ЗС України від 11.09.2023 №2977, а тому рішення комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання від 28.08.2025 №25/с (пункт 4), про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить скасувати (без визнання його протиправним), а позов в цій частині - задовольнити.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивачів, суд вважав за доцільне зобов`язати Міноборони в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому пунктом 2 Постанови №168, як членам сім`ї (батькам) загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 внаслідок поранення, яке призвело до смерті, та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 15 000 000 (п`ятнадцять мільйонів) гривень та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 грн. здійснюється у разі загибелі військовослужбовця або у разі смерті військовослужбовця внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), що сталися у період дії воєнного стану та під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, тоді як смерть головного сержанта ОСОБА_3 , згідно Витягу з Протоколу засідання штатної військово лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 11.09.2023 року №2977 настала в результаті нещасного випадку та пов`язана із проходженням військової служби. З огляду на викладене позивачі не мали права на призначення їм одноразової грошової допомоги саме на підставі і у розмірі, передбаченому пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану. Тому 28 серпня 2025 року рішенням Комісії Міноборони, викладеним у Протоколі №25/с (п.4) документи для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були повернуті на доопрацювання, оскільки питання з приводу наявності у позивачів права на призначення одноразової грошової допомоги та щодо розміру одноразової грошової допомоги, у разі наявності такого права, має вирішуватись не за нормами постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168, як просили позивачі, а за нормами Порядку №975.
Зауважує, що Комісія не відмовляла позивачам у призначенні одноразової грошової допомоги, а, розглянувши подані ними документи і заяви, які стосувались призначення одноразової грошової допомоги на підставі Постанови №168, дійшла до висновку про повернення цих документів на доопрацювання. При цьому, у даному випадку Комісія Міноборони діяла виключно в межах наданих їй повноважень.
Вказує, що суд першої інстанції безпідставно ухвалив оскаржуване рішення на підставі Протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 19.01.2026 року №2026-0119-1202-2838-3, який було видано вже після прийняття Комісією Міноборони спірного рішення від 28.08.2025 року у Протоколі №25/с та яким було змінено причинний зв`язок смерті військовослужбовця ОСОБА_3 , що є грубим порушенням норм процесуального права та складає підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення судом апеляційної інстанції нового судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову позивачів повністю.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Позивачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін .
Згідно зі статтею 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядає справу без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених вимог, апеляційним судом не надається оцінка рішенню суду в частині відмови.
V. Обставини, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 13 - зворот).
04.12.2016 ОСОБА_3 був прийнятий на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_7 та 24 лютого 2022 року вибув в район виконання завдань і приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки, оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.
29.12.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 скеровано ОСОБА_1 сповіщення сім`ї №34 про смерть головного сержанта ОСОБА_3 , який загинув від отриманих поранень, несумісних з життям (а.с. 15 - зворот).
Командиром військової частини НОМЕР_1 у 2023 році затверджений акт службового розслідування за фактом отримання поранення несумісного з життям головним сержантом ОСОБА_3 (а.с. 21-23), за змістом якого загибель головного сержанта ОСОБА_3 спричинена внаслідок здійснення в нього пострілів навідником 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону солдатом ОСОБА_4 зі штатної зброї.
У витязі з протоколу Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 11.09.2023 № 2977 зазначено, що поранення та причини смерті головного сержанта ОСОБА_3 пов`язані із проходженням військової служби /а.с. 20/.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.03.2023 №183 головного сержанта ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 в селі Веселий Гай Покровського району Донецької області внаслідок нападу з використанням ручної вогнепальної зброї, з метою вбивства чи нанесення ушкоджень, множинні вогнепальні поранення грудної клітини, живота та кінцівок, ушкодження внутрішніх органів та кісток кінцівок, гостра крововтрата, у зв`язку зі смертю з 30.12.2022 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення; смерть, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 71).
03.01.2024 позивачі звернулись через ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявами про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю їх сина - головного сержанта ОСОБА_3 (а.с. 73, 74).
20.09.2024 рішенням Комісії Міноборони, викладеним у Протоколі №27/в (п. 23) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги на підставі ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", адже відповідно до ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 104).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 у справі №440/15791/24, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2025 визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом №27/в від 20.09.2024. Зобов`язано комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 , з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому рішенні.
28.08.2025 на засіданні комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянуто документи позивачів та ухвалено рішення, оформлене протоколом від 28.08.2025 №25/с (пункт 4), про повернення на доопрацювання документів (а.с. 105).
Мотивуючи таке рішення відповідач зазначив, що смерть головного сержанта ОСОБА_3 є наслідком вбивства потерпілого військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби (накази командира військової частини НОМЕР_1 від 08.06.2023 № 4205 та від 28.06.2023 №183). Відповідно до витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 11.09.2023 № 2977, поранення головного сержанта ОСОБА_3 , одержане в результаті нещасного випадку (навмисне вбивство або травма, заподіяна іншою особою), яке призвело до смерті та причина смерті, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. За висновком комісії Міноборони, позивачі не мають права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови №168; натомість право заявників на отримання одноразової грошової допомоги визначається відповідно до статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Постанови №975.
Не погодившись з такою позицією відповідача, вважаючи рішення про повернення документів на доопрацювання протиправним, позивачі звернулись до суду з цим позовом. 
VІ. Позиція суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до статті 41 Закону №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною першою статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) регламентовано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з підпунктом 1 пункту другого статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Звідси слідує, що подія смерті військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби і подія смерті військовослужбовця під час проходження військової служби є визначеними законом підставами для призначення допомоги.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено у статті 16-1 Закону № 2011-XII. За приписами вказаної норми у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Виходячи з такого законодавчого врегулювання, вказана одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.
Пунктом 3 статті 16-2 Закону №2011-XII передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1, 6 статті 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 9 статті 16-3 Закону №2011-XII).
На виконання пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-XII Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 № 975, якою затверджено відповідний Порядок (далі - Порядок № 975).
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
За пунктом 4 Порядку одноразова грошова допомога призначається у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві
Відповідно до приписів пункту 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), пунктом 2 якої установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Також пунктом 2 Постанови №168 передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Отже, Постанова №168 є нормативно-правовим актом, який встановлює право на отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, у період дії воєнного стану. При цьому виплата збільшеного до 15 000 000 грн розміру одноразової допомоги згідно пункту 2 Постанови №168, передбачена для сімей військовослужбовців лише у двох випадках: 1) у разі загибелі військовослужбовця; 2) у разі, якщо військовослужбовець помер внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Верховний Суд неодноразово висловлював правовий висновок (у постановах від 29.03.2024 (справа № 440/3321/23) від 21.08.2024 (справа № 160/20229/22), від 18.11.2024 (справа №240/1743/24), відповідно до якого питання розміру допомоги визначається окремо та залежить від окремих чинників (умов), а саме:
у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (абзац 1 пункту «а» частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ);
у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (абзац 2 пункту «а» частини першої стаття 16-2 Закону №2011-ХІІ);
у розмірі 15 000 000 грн на період дії воєнного стану для сімей загиблих осіб (абз. 1 п. 2 Постанови №168). Також, сімей осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва) (абзац шостий пункту 2 Постанови №168).
Колегія суддів ще раз звертає увагу на те, що чинним законодавством України передбачено три розміри одноразової грошової допомоги, для кожного із яких чітко визначені на законодавчому рівні умови призначення та виплати.
Так, на відміну від Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, Постанова № 168 містить звужений перелік підстав для виплати допомоги у збільшеному розмірі, через те, що розмір допомоги у сумі 15 000 000 грн передбачений лише на період дії воєнного стану та виключно для сімей загиблих військовослужбовців, а також померлих, але внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців.
Як встановлено судовим розглядом спір у цій справі стосується наявності у позивачів права на отримання одноразової грошової допомоги, як батьків померлого (загиблого) під час дії воєнного стану військовослужбовця Збройних Сил України, у розмірі, визначеному пунктом 2 Постанови №168.
Позиція відповідача про відсутність у позивачів права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному пунктом 2 Постанови №168, обґрунтована тим, що причиною смерті військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_3 у витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 11.09.2023 №2977 визначено поранення, одержане в результаті нещасного випадку (навмисне вбивство або травма, заподіяна іншою особою), яке призвело до смерті та причина смерті, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міноборони від 28.08.2025 №25/с (пункт 4) зазначено, що згідно з пунктом 2 Постанови КМУ №168, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, а також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану та під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва). Комісія дійшла висновку, що оскільки смерть головного сержанта ОСОБА_3 , згідно наданих документів, одержана в результаті нещасного випадку, та пов`язана із проходженням військової служби, тому позивачі не мали права на призначення їм одноразової грошової допомоги саме на підставі і у розмірі передбаченому пунктом 2 Постанови КМУ №168.
Як встановлено судовим розглядом, командиром Військової частини НОМЕР_1 затверджений акт службового розслідування за фактом отримання поранення несумісного з життям головним сержантом ОСОБА_3 , відповідно до якого його загибель спричинена внаслідок здійснення в нього пострілів навідником 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону солдатом ОСОБА_4 зі штатної зброї.
Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 10.06.2024 у справі №237/3510/230, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06.03.2025, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 8 ч. 2 ст. 115 Кримінального Кодексу України та призначено йому покарання у вигляді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.
Постановою Верховного Суду від 14.07.2025 вирок Дружківскього міського суду Донецької області від 10.06.2024 та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06.03.2025 стосовно ОСОБА_4 змінено. Призначено ОСОБА_4 покарання за п. 8 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років (№ рішення у ЄДРСР 129015175).
За змістом Висновку експерта від 10.04.2023 №140 Селидівського відділення судово-медичної експертизи причинною смерті головного сержанта ОСОБА_3 стали множинні вогнепальні порання грудної клітки, живота та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів та кісток кінцівок. Ускладнення - гостра крововтрата.
У витязі з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 11.09.2023 №2977 зазначено, що поранення головного сержанта ОСОБА_3 , 1993 року народження: "Напад з використанням ручної вогнепальної зброї з метою вбивства чи нанесення ушкоджень. Множинні вогнепальні поранення грудної клітки, живота та кінцівок. Ушкодження внутрішніх органів та кісток. Поранення, одержане в результаті нещасного випадку (навмисне вбивство або травма, заподіяна іншою особою), яке призвело до смерті та причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби.
Однак 19.01.2026 Центральна ВЛК ЗСУ за результатами засідання штатної військово-лікарської комісії (протокол від 19.01.2026 № 2026-0119-1202-2838-3) встановила причинний зв`язок поранення, яке призвело до смерті головного сержанта ОСОБА_3 , 1993 року народження, та причину смерті відповідно до підпункту "а" пункту 21.5 та пункту 21.30 глави 21 розділу ІІ Положення №402: "Поранення, яке призвело до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини".
Постанову ВЛК про причинний зв`язок смерті за протоколом засідання ЦВЛК ЗС України від 11.09.2023 №2977 було відмінено (а.с. 117-118).
Таким чином формулювання причини смерті (загибелі) головного сержанта ОСОБА_3 , 1993 року народження, зазначене у витязі з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Центральної ВЛК ЗСУ від 19.01.2026 № 2026-0119-1202-2838-3, відповідає умові, передбаченій пункту 2 Постанови №168, в якості підстави для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 млн грн.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що батьки головного сержанта ОСОБА_3 , 1993 року народження: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 млн грн.
Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно ухвалив оскаржуване рішення на підставі Протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 19.01.2026 року №2026-0119-1202-2838-3, який було видано вже після прийняття Комісією Міноборони спірного рішення від 28.08.2025 року у Протоколі №25/с та яким було змінено причинний зв`язок смерті військовослужбовця ОСОБА_3 , колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).
Приписи статті 76 КАС України встановлюють, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Крім цього, вимоги частини 4 статті 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, у тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи та, у відповідних випадках, до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
За вказаних обставин, необхідно надати оцінку усім документам, наданим позивачами до матеріалів справи, у тому числі тим документам, що не були надані суб`єкту владних повноважень, однак у своїй сукупності спростовують його доводи.
Враховуючи наведене доводи відповідача про непідтвердження факту смерті ОСОБА_3 внаслідок поранення (травми, контузії, каліцтва), отриманих у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, спростовані у ході розгляду справи по суті внаслідок відміни ЦВЛК ЗСУ постанови ВЛК про причинний зв`язок смерті за протоколом засідання ЦВЛК ЗС України від 11.09.2023 №2977.
А тому, рішення комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання від 28.08.2025 №25/с (пункт 4), про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить скасувати (без визнання його протиправним).
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивачів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Міноборони в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому пунктом 2 Постанови №168, як членам сім`ї (батькам) загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 внаслідок поранення, яке призвело до смерті, та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 15 000 000 (п`ятнадцять мільйонів) гривень та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням наведеного, вказані в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки ґрунтуються на помилковому та довільному тлумаченні скаржником норм процесуального права.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, пункт 29; рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 23; рішення від 28.01.2011 (остаточне) у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03, пункт 54; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, але орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Відповідно до положень статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, повно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2026 по справі № 440/13653/25 залишити без змін . 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя-доповідач 		К.В. Мінаєва 	
Судді	   	В.В. Катунов   І.М. Ральченко