Справа №760/26829/21 2/760/8383/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.
за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання правочинів недійсними,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» (далі - ТОВ «ФК «Арагон»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» (далі - ТОВ «Ваканда»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» (далі - ТОВ «ФК «Сіті Голд»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія» (далі - ТОВ «Траєкторія»), в якому просив: визнати недійсним договір поруки № 04/06-п3, укладений 04 червня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Траєкторія»; визнати недійсним договір поруки № 14/08-п, укладений 14 серпня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда»; визнати недійсним договір поруки № 01/08-п, укладений 01 серпня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ФК «Сіті Голд».
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 березня 2007 року між ним та АТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено кредитний договір № 1863pvi-03-07. Цього ж дня, між ним, АТ «Банк «Фінанси та кредит» та його дружиною ОСОБА_2 , в забезпечення його зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, був укладений договір поруки № 1863/1. Також, 29 березня 2007 року між ним, АТ «Банк «Фінанси та кредит» та його сином, ОСОБА_3 , в забезпечення його зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, був укладений договір поруки № 1863/2.
24 грудня 2012 року, на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальора Г. Ю., він набув у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 43,50 кв. м, жилою площею 29,20 кв. м. У цей же день за ним здійснено державну реєстрацію права власності на зазначену вище квартиру.
27 грудня 2012 року, між ним та АТ «Банк «Фінанси та кредит», для забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-07, укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л. М., відповідно до якого, предметом іпотеки є належна йому квартира АДРЕСА_1 . Цього ж дня здійснено державну реєстрацію іпотеки на зазначену вище квартиру.
У подальшому, АТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулося до Печерського районного суду міста Києва із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-07 (справа № 757/37696/16-ц), за яким 26 квітня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження.
02 квітня 2019 року між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» був укладений договір про відступлення права вимоги № 7, відповідно до якого АТ «Банк «Фінанси та кредит» відступило ТОВ «ФК «Арагон», яке, у свою чергу набуло право вимоги до позичальника, ОСОБА_3 , за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-07 з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, а також поручителів за вказаним кредитним договором.
Крім того, 02 квітня 2019 року між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л. М. Відповідно до умов цього договору АТ «Банк «Фінанси та кредит» відступило та передало, а ТОВ «ФК «Арагон» прийняло та набуло усіх прав, належних АТ «Банк «Фінанси та кредит» за договором іпотеки від 27 грудня 2012року стосовно належної позивачу квартири АДРЕСА_1 . У подальшому, здійснено державну реєстрацію заміни іпотекодержателя з АТ «Банк «Фінанси та кредит» на ТОВ «ФК «Арагон».
На підставі викладеного, сторона АТ «Банк «Фінанси та кредит» у правовідносинах з позивачем була замінена на ТОВ «ФК «Арагон».
Позивач зауважує, що ТОВ «ФК «Арагон» було достовірно обізнано про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-07, вимоги АТ «Банк «Фінанси та кредит» про дострокове погашення наявної заборгованості позивача, а також наявності цивільної справи № 757/37696/16-ц про стягнення заборгованості, про що свідчить як зміст укладених між ТОВ «ФК «Арагон» та АТ «Банк «Фінанси та кредит» правочинів, так і дії ТОВ «ФК «Арагон» під час розгляду Печерським районним судом міста Києва цивільної справи № 757/37696/16-ц.
Разом з тим, 04 червня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Траєкторія» був укладений договір поруки № 04/06-п3, за яким ТОВ «Траєкторія» зобов`язалося відповідати перед ТОВ «ФК «Арагон» за виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-07 у сумі 1 000 000 гривень. 
01 серпня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «ФК «Сіті Голд» був укладений договір поруки № 01/08-п, за яким ТОВ «ФК «Сіті Голд» зобов`язалося відповідати перед ТОВ «ФК «Арагон» за виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором від 29 березня 2007 року№ 1863pvi-03-07 у сумі 502 422,75 грн.
14 серпня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» був укладений договір поруки №14/08-п стосовно зобов`язань позивача за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-07. 
Позивач зазначає, що вищевказані договори поруки укладені з порушенням публічного порядку, звичаїв ділового обороту, за наявністю умислу усіх сторін зазначених вище правочинів на уникнення заборони стягнення з позивача заборгованості, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», їх зміст суперечить Цивільному кодексу України, інтересам держави, суспільства, моральним засадам, а також не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цими правочинами.
Зокрема, за своєю правовою природою, застосування будь-якого виду забезпечення виконання зобов`язання, в тому числі і поруки, може застосовуватись тільки до строкових або майбутніх зобов`язань, а на момент укладення відповідачами оспорюваних правочинів, зобов`язання позивача перед ТОВ «ФК «Арагон» вже були прострочені, про що достовірно були обізнані відповідачі.
Крім того, на момент укладення відповідачами оспорюваних правочинів, діяли відповідні заборони на стягнення, визначені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів іноземній валюті», що фактично унеможливлювало звернення ТОВ «ФК «Арагон» стягнення на предмет іпотеки, а отже явно ускладнювало стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з позивача.
З огляду на викладене, оспорювані правочини були укладені відповідачами не задля застосування правових наслідків, визначених правовідносинами поруки, а з метою забезпечення стягнення з позивача заборгованості поза заборон, визначених чинним в Україні законодавством на момент укладення правочинів. Фактично, відповідачі шляхом укладення таких правочинів створили штучні умови для стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-07 не як заборгованості за кредитним договором, стягнення якої мало певні законодавчі обмеження, а під виглядом відповідальності боржника перед поручителем, що не має таких законодавчих обмежень.
Про те, що відповідачі укладаючи оспорювані правочини діяли не з метою забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-7, додатково свідчить також відсутність повідомлення останнього про факт укладення таких договорів, надання наручно ТОВ «ФК «Арагон» вимоги про сплату заборгованості виключно ТОВ «ФК «Сіті Голд», без направлення таких вимог позивачу та іншим поручителям, направлення вимог ТОВ «ФК «Сіті Голд» позивачу тільки через майже 8 місяців після проведення оплати ТОВ «ФК «Сіті Голд» на користь «ТОВ «ФК «Арагон».
Також позивач зазначає про те, що ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ФК «Сіті Голд» на підставі оспорюваних правочинів грубо порушили його права та законні інтереси, шляхом вчинення таких протиправних дій: укладення договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 23 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда», реєстрація права власності ТОВ «Ваканда» на іпотечне майно, а також звернення ТОВ «ФК «Сіті Голд» до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових коштів сплачених ТОВ «ФК «Сіті Голд», як поручителем, в забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 його зобов`язань за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-07.
Враховуючи вищевикладене, що оспорювані правочини грубо порушили права та законні інтереси позивача, у зв`язку з чим, незважаючи на те, що він не є стороною цих правочинів, він може заявити вимоги про визнання цих правочинів недійсними, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив його задовольнити.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 жовтня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
13 березня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача ТОВ «ФК «Арагон» в особі директора, ОСОБА_4 , в яких він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що оспорювані правочини укладені сторонами з дотриманням вимог законів, необхідних для чинності правочинів, містять усі істотні умови, їх укладення не впливає на права та обов`язки позивача як позичальника за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-7, оскільки вони не породжують у нього інших прав та обов`язків, крім тих, що він як позичальник за кредитним договором вже має перед кредитором. 
Крім того, укладення оспорюваних договорів поруки та прийняття поручителями: ТОВ «Траєкторія», ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ФК «Сіті Голд» обов`язку солідарно відповідати за зобов`язаннями позивача не змінює розміру заборгованості позичальника за кредитним договором.
Щодо посилань позивача про його неповідомлення про укладення оспорюваних договорів поруки, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. Обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника або повідомляти його про укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки, оскільки договір поруки безпосередньо на права та обов`язки боржника не впливає, його зобов`язання в цьому випадку не встановлюються, не припиняються та не змінюються.
Таким чином, відсутність зазначеної згоди (повідомлення) не порушує умов дійсності оспорюваних договорів поруки та не є підставою для визнання їх недійсними, так як такі наслідки законом не передбачені. 
Доводи позивача про те, що підставою для визнання недійсними оспорюваних договорів поруки є їх укладення вже після порушення ним основного зобов`язання є безпідставними, оскільки це нормами ЦК України, якими врегульовано порядок укладення договорів цього виду, не заборонено.
Окрім того, враховуючи те, що на момент підписання оспорюваних договорів строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863 pvi-03-07, забезпеченого порукою, не минув, тобто основне зобов`язання було (та є) дійсним, відсутні підстави вважати недійсними правочини щодо його забезпечення.
Також є помилковими доводи позивача про те, що факт пред`явлення вимог виключно ТОВ «ФК «Сіті Голд» без направлення таких вимог останнім та іншим поручителям свідчить про те, що укладаючи оспорювані правочини сторони діяли не з метою забезпечення виконання зобов`язань, оскільки такі дії кредитора відповідають положенням чинного законодавства України, зокрема: кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України); особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України).
Не ґрунтуються на вимогах законодавства і твердження позивача про те, що оспорювані правочини укладені для уникнення заборони стягнення заборгованості, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на таке.
Зазначений Закон ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження, між тим, будь-яких обмежень (або заборон) на стягнення кредитором простроченої заборгованості з боржника - громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, такий Закон не містить. 
Отже, у кредитора - ТОВ «ФК «Арагон» не було законодавчих заборон на стягнення з позичальника ОСОБА_1 кредитної заборгованості.
При цьому, якби кредитор мав намір стягнути з позивача заборгованість за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-07, дане питання було б вирішено в межах розгляду цивільної справи № 757/37696/16-ц. Між тим, розгляд даної цивільної справи було завершено залишенням позовної заяви без розгляду в зв`язку з поданням ТОВ «ФК «Арагон» заяви в порядку статті 275 ЦПК України.
Посилання позивача на те, що оспорювані правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, не підтверджуються належними доказами та останнім не доведені. Зокрема, сторонами були здійснені дії на виконання даних правочинів. Так, згідно платіжного доручення від 18 грудня 2019 року № 23 ТОВ «Ваканда», як поручителем, було здійснено виконання оспорюваного договору поруки № від 14 серпня 2019 року14/08-п, а ТОВ «ФК «Арагон», як кредитором, прийнято таке виконання за цим договором. Також згідно платіжного доручення від 17 грудня 2019 року № 212 було проведено виконання за оспорюваним договором поруки від 01 серпня 2019 року № 01/08-п ТОВ «ФК «Сіті Голд». Зазначені обставини свідчать, що обидві сторони оспорюваних договорів вчинили певні дії спрямовані на їх фактичне виконання. Отже, враховуючи те, що обидві сторони оспорюваних договорів поруки намагалася досягти правового результату, то дані правочини не можуть визнаватися фіктивними та відсутні підстави для поширення статті 234 ЦК України на спірні правовідносини.
Також позивачем не доведено, що оспорювані правочини, як він зазначає у позові, укладені з порушенням публічного порядку, звичаїв ділового обороту, їх зміст суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, оскільки будь-яких доказів на підтвердження таких доводів ним не надано.
Щодо переходу прав вимоги до ТОВ «Ваканда», яке не є фінансовою установою, то враховуючи норми чинного цивільного законодавства, перехід до поручителя прав кредитора у зобов`язанні після виконання ним обов`язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно. При цьому, слід мати на увазі, що обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов`язанням.
З договору відступлення права вимоги від 23 грудня 2019 року вбачається, що ТОВ «Ваканда» являється поручителем позивача за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-07 і перехід прав та обов`язків кредитора та іпотекодержателя від ТОВ «ФК «Арагон» до ТОВ «Ваканда» відбувся у відповідності до обумовлених сторонами умов договору поруки від 14 серпня 2019 року № 14/08-п та приписів законодавства - статей 514, 556 ЦК України, відповідно до яких до поручителя, який виконав зобов`язання забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання. 
Враховуючи те, що ТОВ «Ваканда» набуло права кредитора (іпотекодержателя) за кредитними зобов`язаннями позивача як поручитель, не має правового значення той факт, що ТОВ «Ваканда» не являється фінансовою установою, яка має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг.
Крім того, беручи до уваги, що договір про відступлення права вимоги, з огляду на принцип презумпції правомірності договору, є правомірним, оскільки ані законом, ані судом його недійсність не встановлена, доводи позивача про те, що даний правочини має ознаки недійсності та порушує його права є безпідставними.
Що стосується звернення ТОВ «ФК «Сіті Голд» до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на виконання кредитного договору від 29 березня 2007 року№ 1863pvi-03-07, то таке право поручителя закріплено у статті 556 ЦК України. Розгляд цивільної справи за позовом ТОВ «ФК «Сіті Голд» у Васильківському міськрайонному суді Київської області триває, необґрунтованість та безпідставність вимог судом не встановлена, а відтак посилання позивача на те, що такі дії ТОВ «ФК «Сіті Голд» є протиправними до уваги братися не можуть.
Крім цього, слід зазначити, що заявляючи вимоги про визнання недійсним договору поруки від 04 червня 2019 року № 04/06-п3, укладеного між ТОВ «ФК «Арагон» і ТОВ «Траєкторія», позивач не наводить жодного доказу на підтвердження порушення своїх прав чи законних інтересів оспорюваним правочином. Посилання на відступлення ТОВ «ФК «Арагон» права вимоги до позивача на користь ТОВ «Траєкторія» є надуманими, оскільки дійсним обставинам справи не відповідають. 
Враховуючи вищевикладене, при укладенні оспорюваних договорів сторонами було дотримано загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України, а також вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочинів, встановлені частиною першою статті 203, частиною першою статті 215 ЦК України, зокрема: між сторонами оскаржуваних правочинів була досягнута згода з усіх істотних умов, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочини вчинені у формі, встановленій законом та спрямовані на набуття сторонами цивільних прав та обов`язків та настання реальних правових наслідків, зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства та не порушує права або охоронювані інтереси позивача, оскільки внаслідок укладення спірних правочинів обсяг майнових зобов`язань позивача не змінився і доказів зворотного позивач не надав, тому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.
01 травня 2025 року до суду надійшов відзив від відповідача ТОВ «ФК «Сіті Голд», в якому представник заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено обставини, викладені у позові.
Так, позивач як на підставу визнання оспорюваних договорів поруки недійсними посилається на те, що на момент їх укладання його зобов`язання за кредитними договором від 29 березня 2007 року № 1863pvi-03-07 були прострочені. Проте укладання договору поруки щодо зобов`язання, строк виконання якого настав, нормами ЦК України, якими врегульовано порядок укладення договорів цього виду, не заборонено. Більше того, за загальним правилом, як і інші способи забезпечення виконання зобов`язань, договір поруки забезпечує дійсне зобов`язання, тобто, на момент укладення договору поруки вже має існувати основне зобов`язання, або вони укладаються одночасно.
Щодо посилань позивача на відсутність повідомлення його про факт укладення договору поруки, то обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно, відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.
Безпідставними є посилання позивача на те, що оспорювані ним договори поруки слід визнати недійсними з тих підстав, що ці договори нібито не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки ТОВ «ФК «Сіті Голд» повністю виконало договір поруки від 01 серпня 2019 року № 01/08-п, який оспорює позивач, перерахувавши кредитору, ТОВ «ФК «Арагон», 502 422 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 17 грудня 2019 року № 212. При цьому, договір, який повністю належним чином виконаний сторонами, не може бути визнаний недійсним з підстав його фіктивності.
Також позивач не довів, що оспорювані ним договори поруки якимось чином порушують його права та законні інтереси, оскільки внаслідок укладення таких договорів обсяг прав та обов`язків останнього не змінився, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Посилання позивача на те, що оспорювані договори укладені за наявністю наміру усіх сторін на уникнення заборони стягнення з позивача заборгованості, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», також є безпідставним, оскільки він не довів яким чином оспорювані правочини порушують вказаний Закон. Цим Законом встановлений тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження, проте будь-яких заборон на стягнення кредитором простроченої заборгованості з боржника в судовому порядку, він не містить. Як зазначалося вище, договір поруки не змінює основного зобов`язання, а отже він ніяк не може бути направлений на уникнення заборон, встановлених законом.
Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив відмовити у задоволені позову.
08 березня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення ТОВ «ФК «Арагон» в особі директора ОСОБА_4, в яких він просив не приймати до уваги заяви про визнання позову, пояснення та інша процесуальні документи, подані за підписом ОСОБА_5 , нібито від ТОВ «ФК «Арагон», оскільки він не є уповноваженим представником Товариства.
Зокрема, 22 травня 2023 року було проведено незаконні реєстраційні дії, у результаті яких змінено директора ТОВ «ФК «Арагон», а саме - звільнено ОСОБА_4 , призначено ОСОБА_5 01 вересня 2023 року за результатом розгляду скарг ОСОБА_4 від 23 травня 2023 року та від 15 червня 2023 року, було прийнято Наказ Міністерства юстиції України № 3147/5 «Про задоволення скарг», яким анульовано в ЄДР реєстраційні дії, в тому числі, щодо зміни директора. На виконання вказаного наказу, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були виключені незаконні записи щодо зміни учасника, директора ТОВ «ФК «Арагон» та поновлено відомості про дійсного учасника та директора ТОВ «ФК «Арагон» - ОСОБА_4
Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання Свірєпової А. В., яка діє в інтересах ТОВ «Ваканда», про роз`єднання позовних вимог від 03 квітня 2024 року.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити.
Представник відповідача - ТОВ «ФК «Сіті Голд» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просила у задоволенні позову відмовити.
Представник відповідача - ТОВ «Ваканда» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач не є стороною договору поруки від 14 серпня 2019 року № 14/08-п, тому єдиною підставою для визнання його недійсним у судовому порядку є доведення факту порушення його прав або законних інтересів даним договором. Разом з тим, останнім не доведено в чому полягає порушення його прав або законних інтересів внаслідок укладення ТОВ «ФК «Арагон» і ТОВ «Ваканда» оспорюваного правочину, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його право порушене, ним не надано.
Зокрема, боржник стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. За вказаним договором він не набув будь-яких прав та обов`язків, а тому будь-які його права та інтереси внаслідок укладення такого договору порушені не були. 
Крім того, обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту оспорюваного ним договору, що позивачем не спростовано. Відтак, відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.
Враховуючи викладене, позивач не довів наявності у нього правових підстав для звернення до суду із вимогою про визнання договору поруки недійсним.
Окрім того, зауважила, що позивач у позовній заяві посилається на обставини, які не стосуються спірних правовідносин та не містять інформацію щодо предмета доказування у справі, зокрема щодо заміни іпотекодержателя у зобов`язанні на підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 23 грудня 2019 року, укладеного між ТОВ «ФК «Арагон» і ТОВ «Ваканда» та реєстрації права власності на іпотечне майно за ТОВ «Ваканда». Встановлення таких обставин у межах заявлених позовних вимог виходитиме за межі предмету позову у даній справі, тим більше, що відповідність вищевказаного договору вимогам чинного законодавства було встановлено під час розгляду справи № 757/56545/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» про визнання договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 23 грудня 2019 року недійсним. 
При цьому, беручи до уваги презумпцію правомірності правочину, договір відступлення права вимоги від 23 грудня 2019 року є правомірним (дійсним), оскільки ані законом, ані судом його недійсність не встановлена, відсутні підстави вважати, що він порушує права позивача.
Безпідставними є посилання позивача на те, що відступлення ТОВ «ФК «Арагон» права вимоги до позивача на користь ТОВ «Ваканда», яке не є фінансовою установою, є незаконним, оскільки перехід прав та обов`язків кредитора та іпотекодержателя від ТОВ «ФК «Арагон» до ТОВ «Ваканда» після виконання останнім, як поручителем, обов`язку боржника - ОСОБА_1 , відбувся в силу прямої вказівки статей 514, 556 ЦК України, за якими підставою переходу прав кредитора до поручителя виступає не угода про уступку права вимоги, а такий юридичний факт як виконання зобов`язання боржника. При цьому, спеціальний порядок передачі прав від кредитора до поручителя не передбачений, тому можна зробити висновок про їх автоматичний перехід від кредитора до поручителя в момент виконання останнім обов`язку боржника.
На підставі вищевикладеного, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача ТОВ «ФК «Арагон» та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача ТОВ «ФК «Арагон» та третіх осіб.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Суд установив, що 29 березня 2007 року між ОСОБА_1 (позивач) та ТОВ «Банки «Фінанси та кредит» було укладено кредитний договір № 1963pvi-03-07, відповідно до якого банк надав йому в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 86 600 дол. США по процентній ставці 11,2 процентів річних (пункт 2.1 договору).
Відповідно до пункту 2.3 договору кредитні ресурси отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 28,70 кв. м. 
Згідно з пунктом 3.2 кредитного договору позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 26 березня 2027 року.
Підпунктом б) пункту 3.4 визначено, зокрема, що банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки, якщо позичальник, у період дії цього договору, несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або на сплату процентів і комісійної винагороди.
Також 29 березня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» (кредитор), ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_1 (боржник) укладено договір поруки № 1863/1, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1963pvi-03-07, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 86 600 дол. США з оплатою по процентній ставці 11,2 процентів річних (пункт 1.1 договору поруки).
Цього ж дня між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» (кредитор), ОСОБА_3 (поручитель) та ОСОБА_1 (боржник) укладено ще один договір поруки № 1863/2, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1963pvi-03-07, укладеним між кредитором та боржником, відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 86 600 дол. США з оплатою по процентній ставці 11,2 процентів річних (пункт 1.1 договору поруки).
04 грудня 2012 року між позивачем та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 2970.
Відповідно до пункту 1 договору міни, за цим договорм, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 передають ОСОБА_1 у власність квартиру АДРЕСА_1 в обмін на належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 .
24 грудня 2012 року, на підставі вищевказаного договору міни, за позивачем зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 36945014, виданим Комунальним підприємством «Київське міське борю технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна».
27 грудня 2012 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено іпотечний договір № 3628-90303/1212, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В. та зареєстрований в реєстрі за № 3535.
Згідно з пунктом 1 іпотечного договору на умовах, передбачених цим договором, іпотекодавець (позивач) передав в заставу (іпотеку) іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . 
Відповідно до пункту 4 іпотечного договору вищевказана квартира передається в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих іпотекодавцю за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1963pvi-03-07 на суму 86 600 дол. США строком до 26 березня 2027 року, а також сплати відсотків за користування кредитними ресурсами, виходячи з відсоткової ставки 8,0 відсотків річних, а також комісійної винагороди за кредитним договором, неустойки за цим договором або кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за кредитним договором, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом).
01 серпня 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулося до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1963pvi-03-07 (справа № 757/37696/16-ц), який ухвалою суду від 21 серпня 2020 року було залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України (позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду).
02 квітня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» укладено договір № 7 про відступлення прав вимоги. За цим договором, в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредиторі належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальника та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами та договорами поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору (пункт 1 договору).
Згідно з додатком № 1 до договору № 7 про відступлення прав вимоги від 02 квітня 2019 року «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами» ТОВ «ФК «Арагон» набуло права вимоги за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1963pvi-03-07до боржника ОСОБА_1 , за договором поруки від 29 березня 2007 року № 1863/1 до поручителя ОСОБА_2 , за договором поруки від 29 березня 2007 року № 1863/2 до поручителя ОСОБА_3 .
Також 02 квітня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Арагон» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л. М., відповідно до якого, у порядку та на умовах, визначених цим договором, і у зв`язку з укладенням сторонами 02 квітня 2019 року договору відступлення прав вимоги, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами застави та договорами поруки відповідно до підписаного реєстру договорів, первісний іпотекодержатель відступає та передає, а новий іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав, належних первісному іпотекодержателю за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язання за кредитними договорами та перелічений у додатку № 1 до цього договору (пункт 2.1 договору).
Відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 02 квітня 2019 року «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та іпотекодавців за такими договорами» ТОВ «ФК «Арагон» набуло право вимога за іпотечним договором № 3628-90303/1212, укладеним 27 грудня 2012 року між позивачем та банком, предметом якого є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_4 . 
04 червня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» (кредитор) та ТОВ «Траєкторія» (поручитель) укладено договір поруки № 04/06-п3 відповідно до якого, в порядку та на умовах, визначних цим договором, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, що виникли за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1963pvi-03-07 (пункт 1.1 договору поруки).
Згідно з пунктом 2.1 договору поруки поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором частково. Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми в розмірі 1 000 000 грн. 
01 серпня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» (кредитор) та ТОВ «ФК «Сіті Голд» (поручитель) укладено договір поруки № 01/08-п відповідно до якого, в порядку та на умовах, визначних цим договором, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, що виникли за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1963pvi-03-07 (пункт 1.1 договору поруки).
Згідно з пунктом 2.1 договору поруки поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором частково. Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми в розмірі 502 422,75 грн. 
На виконання умов вказаного договору поруки ТОВ «ФК «Сіті Голд» перераховано на рахунок ТОВ «ФК «Арагон» 502 422,75 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 17 грудня 2019 року № 212.
14 серпня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» (кредитор) та ТОВ «Ваканда» (поручитель) укладено договір поруки № 14/08-п відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором, у випадку невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1963pvi-03-07 в частині повернення позичальником суми кредиту, виконати зобов`язання позичальника, що виникло з кредитного договору, згідно з наданим кредитором розрахунку (пункт 1.1 договору).
З метою виконання умов зазначеного договору поруки ТОВ «Ваканда» перерахувало на користь ТОВ «ФК «Арагон» 1 250 000 грн, шо підтверджується платіжним дорученням від 18 грудня 2019 року № 23.
Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, зазначає, що вищевказані договори поруки укладені ТОВ «ФК «Арагон» з порушенням публічного порядку, звичаїв ділового обороту, за наявністю умислу усіх сторін таких правочинів на уникнення заборони стягнення з нього заборгованості, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», їх зміст суперечить ЦК України, зокрема укладені без відома та згоди боржника, а також щодо простроченої заборгованості, інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, а також не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цими правочинами, тому підлягають визнанню недійсними на підставі статей 203, 215 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
В силу частин першої - третьої, частини п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
За частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Виділяються наступні критерії визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).
Виходячи з наведених норм при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину, судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначитися, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає порушення.
Відповідно до статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Отже договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. Обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки.
Відповідно до статей 553, 554, 626 ЦК України договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя, безпосередньо на права та обов`язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов`язань не впливає, оскільки зобов`язання для боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. 
До цих висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 761/22001/15-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 761/23379/15-ц, від 16 червня 2021 року № 760/14414/15-ц, від 16 червня 2021 року № 761/21994/15- ц.
У постанові Верховного Суду від 03 вересня 2019 у справі № 904/4567/18, зазначено, що договір поруки безпосередньо на права та обов`язки боржника не впливає, його зобов`язання в цьому випадку не встановлюються, не припиняються та не змінюються (не доповнюються та не збільшуються). Разом із тим це не означає, що за позовом боржника такий договір не може бути визнано недійсним, якщо буде доведено, що він порушує його права чи законні інтереси чи буде доведено зловмисну домовленість кредитора з поручителем діяти на шкоду боржникові.
На підставі вищевикладеного можна дійти висновку, що укладення договору поруки без дозволу та відома боржника не суперечить нормам Цивільного кодексу України, а отже визначення зазначеної обставини позивачем як підстави для позову, не може бути такою для визнання недійсними оспорюваних договорів поруки. 
Доводи позивача про те, що спірні договори поруки укладені щодо простроченої заборгованості, не свідчать про їх недійсність. За змістом статей 553, 554 ЦК України порука є способом забезпечення виконання зобов`язання і може бути спрямована на вже існуючий борг. Укладення договору поруки щодо зобов`язання, строк виконання якого настав, нормами ЦК України прямо не заборонено. Більше того, за загальним правилом договір поруки забезпечує дійсне зобов`язання, яке вже має існувати на момент укладення договору поруки, або вони укладаються одночасно. Відповідно, наявність простроченого, але дійсного основного зобов`язання є правомірною підставою для укладення договору поруки, тому така обставина не може бути підставою для визнання оспорюваних договорів поруки недійсними, а також не підтверджує порушення прав позивача, який не є стороною оспорюваних правочинів.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 912/2185/16, від 03 вересня 2019 року № 904/4567/18.
Щодо тверджень позивача про те, що оспорювані договори поруки укладені з метою уникнення обмежень, встановлених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то суд вважає їх безпідставними та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях останнього. 
Так, зі змісту зазначеного Закону вбачається, що ним встановлюється обмеження на примусове звернення стягнення на майно, що, зокрема, є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті (пункт 1 статті першої Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»), тобто стосується виключно стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на майно іпотекодавця. Будь-яких заборон чи обмежень щодо стягнення з позичальника простроченої суми заборгованості за кредитним договором, наданим в іноземній валюті, він не містить. 
Позивач будь-яких доказів, що підтверджували б його доводи про порушення укладеними договорами поруки зазначеного Закону не надав. Відомостей про те, що у період дії Закону, внаслідок укладення договорів поруки, у порушення його норм, було звернуто стягнення на квартиру позивача, що є предметом іпотеки, матеріали справи не містять, тобто не довів створення будь-яких юридично значимих негативних наслідків для нього. 
Окрім того, позивач посилався на те, що оспорювані договори поруки були укладені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочинами, тобто на їх фіктивність.
Відповідно до частин першої, другої статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (частина третя статті 234 Цивільного кодексу України).
Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.
З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.
Для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.
У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.
Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише «про людське око», знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 у справі № 522/8158/15-ц зроблено висновок, що визнання судом недійсним договору у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.
Зі змісту оспорюваних договорів поруки вже встановлено судом, що вони є двосторонніми правочинами, що укладалися з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Таким чином, ці договори не створюють обов`язки для ОСОБА_1 (боржника), не впливають безпосередньо на його права і обов`язки. 
Крім того, судом встановлено, що за оспорюваними договорами поруки сторони виконали свої зобов`язання. Так, ТОВ «ФК «Сіті Голд» відповідно до платіжного доручення від 17 грудня 2019 року № 212 перерахувало на рахунок ТОВ «ФК «Арагон» суму 502 422,75 грн на виконання договору поруки від 01 серпня 2019 року № 01/08-п; ТОВ «Ваканда» відповідно до платіжного доручення від 18 грудня 2019 року № 23 перерахувало ТОВ «ФК «Арагон» суму 1 250 000 грн на виконання договору поруки від 14 серпня 2019 року № 14/08-п.
Враховуючи вищевикладене, фактичне вчинення відповідачами дій на виконання своїх обов`язків за договором поруки спростовує аргументи позивача про укладання сторонами таких договорів без наміру на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2019 року справі № 904/4567/18.
Посилання позивача на те, що ТОВ «Ваканда» та ТОВ «ФК «Сіті Голд», у подальшому, на підставі оспорюваних договорів поруки, грубо порушили його права та законні інтереси, шляхом: укладення договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 23 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда», реєстрації права власності ТОВ «Ваканда» на іпотечне майно, а також зверненнням ТОВ «ФК «Сіті Голд» до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових коштів сплачених ТОВ «ФК «Сіті Голд» судом оцінюються критично, оскільки зазначені обставини вже стосуються наслідків виконання поручителями своїх обов`язків, що є самостійними правовідносинами, які не підлягають оцінці в межах цієї справи, тобто виходять за межі предмету спору.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зважаючи на викладене вище, позивачем не підтверджено належними доказами порушення його прав та інтересів укладанням оспорюваних договорів поруки, оскільки судом встановлено, що оспорювані договори поруки не змінюють зміст зобов`язального правовідношення згідно з кредитним договором від 29 березня 2007 року № 1963pvi-03-07, укладеним між позивачем та ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», не змінюють розміру заборгованості позичальника за кредитним договором, не породжують у боржника нових прав та обов`язків, а також були укладені з дотриманням вимог статей 203, 215 ЦК України, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
Ураховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.
З огляду на викладене, керуючись статтями 203, 215, 234, 553, 554, 626 ЦК України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання правочинів недійсними відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо або через суд першої до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна