24.06.26
22-ц/812/1160/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2026 року м. Миколаїв

справа №487/9044/25
провадження №22-ц/812/1160/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Сухаревич З. М. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі – Банк або АТ «А-Банк») подало до суду зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.
17 липня 2019 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 44,40% річних.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 30 листопада 2025 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 50 250,44 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 41 041,77 грн та заборгованості за відсотками у сумі 9208,67 грн.
Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 50 250,44 грн та судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2026 року позов АТ «А-Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 липня 2019 року станом на 30 листопада 2025 року у розмірі 27 104,26 грн заборгованості за тілом кредиту, а також судовий збір у розмірі 1308,09 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходив із того, що оскільки позивачем не доведено узгодження з відповідачем умов договору щодо розміру процентів за користування кредитом та комісії, то Банк має право на стягнення з відповідача тільки тіла кредиту, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку повернуті не були. Враховуючи, що Банк у порушення умов договору спрямував на погашення відсотків 20 433,54 грн та комісії 1473,98 грн, то сума тіла кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача повинна бути зменшена на вказану суму.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із вказаним рішенням, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення про їх задоволення.
Позивач зазначав, що він надав докази узгодження з відповідачем всіх умов договору, у тому числі паспорт споживчого кредиту, де відображена відсоткова ставка, однак судом це не було враховано.

Фактичні обставини справи

17 липня 2019 року ОСОБА_1 ознайомився з паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» АТ «А-Банк», який містить умови кредитування з використанням кредитних карт: «Універсальна» з процентною ставкою 46,8% річних, «Універсальна Gold» з процентною ставкою 44,4% річних, «Зелена» з процентною ставкою 44,4% річних, строк кредитування – 240 місяців. Про вказаний факт свідчить електронний підпис ОСОБА_1 на паспорті. У паспорті, крім зазначеного, вказано, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеному в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Інформація, викладена у паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2020.
У цей же день між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку. 
У вказаному договорі сторони не погодили, яку саме кредитну програму з запропонованих у паспорті споживчого кредиту Банком, обрав відповідач і яка процентна ставка буде застосовуватися.
Довідкою за картами підтверджується, що відповідачу відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картки: № НОМЕР_2 строком дії до грудня 2024 року, № НОМЕР_3 строком дії до грудня 2031 року.
Згідно з довідкою за лімітами 24 травня 2024 року відповідачу був збільшений кредитний ліміт до 26 000,00 грн, 01 вересня 2024 року – до 46 000,00 грн. 23 вересня 2024 року кредитний ліміт було зменшено до 41 100,00 грн.
За розрахунком позивача станом на 30 листопада 2025 року ОСОБА_1 мав заборгованість за кредитним договором в сумі 50 250,44 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 41 041,77 грн та заборгованості за відсотками в сумі 9208,67 грн.
Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 він користувався кредитними коштами Банку та здійснював погашення за кредитом, проте не у повному обсязі. З моменту укладення кредитного договору він отримав 94 164,61 грн кредитних коштів, але спрямував на погашення кредитної заборгованості 45 152,83 грн. За користування кредитними коштами йому було нараховано Банком 20 433,54 грн відсотків та 1473,98 грн комісії.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила розумів відповідач, що він з ними ознайомився і погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розмір і порядок нарахування, які були застосовані позивачем у цій справі.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Посилання Банку на те, що позичальник був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, який містив розмір процентної ставки, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки підписання паспорта споживчого кредиту споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін та його змісту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).
Крім того, у самому паспорті зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у цьому паспорті, та що інформація, викладена у ньому, зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2020.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для нарахування та стягнення Банком з відповідача відсотків є правильним, оскільки їх стягнення не було погоджено сторонами. 
За такого віднімання судом із суми заборгованості безпідставно нарахованих Банком відсотків та комісії, яка також не передбачена умовами договору, є обґрунтованим. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Банку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні або скасуванню не підлягає, бо є законним та обґрунтованим.
Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 19 березня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова  

Повне судове рішення складено 24 червня 2026 року.