ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" червня 2026 р. Справа№ 910/13115/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Буравльова С.І.
суддів: Андрієнка В.В. 
Шапрана В.В. 

секретар
судового засідання Рибчич А.В.

за участю 
представників: 
від позивача - Алєксєєнко О.С.
від відповідача - Плющ Я.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален"
на рішення Господарського суду м. Києва від 22.01.2026 р. (повний текст складено 10.03.2026 р.)
у справі № 910/13115/25 (суддя - Удалова О.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален"
до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання недійсною додаткової угоди в частині,

та за зустрічним позовом Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален"
про визнання перерахунку таким, що відповідає вимогам договору, та стягнення 286126,08 грн,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Слален" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсною додаткової угоди № 469/19-5 від 01.10.2025 р. до договору № 469/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу від 16.07.2019 р.
Вимоги позивача за первісним позовом обґрунтовані тим, що додаткова угода № 469/19-5 від 01.10.2025 р. до договору № 469/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу від 16.07.2019 р. підлягає визнанню недійсною, оскільки передбачає зміну істотної умови укладеного договору, зокрема його ціни, що суперечить вимогам чинного законодавства.
У листопаді 2025 року Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернулось до Господарського суду м. Києва з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален" про:
- визнання здійсненим Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у відповідності до п. 2.3 Порядку № 2341, перерахунку суми плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, за період з 01.10.2025 р. по 30.10.2025 р. таким, що відповідає вимогам договору № 469/19 від 16.07.2019 р. та не порушує його умов;
- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален" на користь Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) заборгованості у розмірі 286126,08 грн, з яких: 246392,72 грн основного боргу, 36958,91 грн 15% штрафу, 2511,18 грн пені, 263,27 грн 3% річних. 
Вимоги позивача за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що у зв`язку з виявленою технічною (програмною) помилкою у формулі розрахунку плати за користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, ним було вжито необхідних заходів, спрямованих на приведення формули у відповідність до вимог п. 2.3 Порядку № 2341, що стало підставою для здійснення перерахунку розміру плати за період з 01.10.2025 р. до 31.10.2025 р., однак відповідач за зустрічним позовом вказану суму донарахованих коштів не сплатив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.01.2026 р. у справі № 910/13115/25 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Слален" у задоволенні позову. Зустрічний позов Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален" на користь Управління з питань реклами Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 246392,72 грн заборгованості, 2511,18 грн пені, 263,27 грн 3% річних. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Слален" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Слален" посилається на те, що Управлінню з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) необхідно було внести зміни поточною датою виявлення помилок, а саме з 01.09.2025 р., а не ретроспективно з 01.07.2019 р.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2026 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален" у справі № 910/13115/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/13115/25 та призначено до розгляду на 28.04.2026 р. 
До суду 14.04.2026 р. від Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач за первісним позовом просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален" залишити без задоволення, рішення без змін.
Засідання суду, призначене на 28.04.2026 р., не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді Буравльова С.І. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 р. справу № 910/13115/25 призначено до розгляду на 26.05.2026 р. 
У судовому засіданні 26.05.2026 р. було оголошено перерву до 16.06.2026 р. після надання представниками сторін усних пояснень по суті апеляційної скарги.
У судовому засіданні 16.06.2026 р. представники сторін у судових дебатах підтримали доводи стосовно апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне. 
На підставі розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.07.2018 р. № 1329, розпорядження від 25.09.2018 р. № 1753 та розпорядження від 25.09.2018 р. № 1754 "Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами" Товариству з обмеженою відповідальністю "Слален" надано дозволи на розміщення рекламних засобів № 66942-18, № 68099-18 та № 68107-18.
16.07.2019 р. між Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - робочий орган) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Слален" (далі - рекламорозповсюджувач) було укладено договір тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва для розміщення рекламного засобу № 469/19 (далі - договір). 
Відповідно до п. 1.1 договору на підставі відповідного наказу робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (далі - право тимчасового користування).
Згідно з п. 1.2 договору рекламорозповсюджувач зобов`язується прийняти в платне користування місце та користуватись наданим йому місцем добросовісно та розумно відповідно до загальних вимог законодавства України, правил щодо благоустрою населених пунктів, умов цього договору та Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019 р. № 207 (далі - Порядок), своєчасно та у повному обсязі відповідно до договору здійснювати оплату за тимчасове користування місцем, сумлінно виконувати усі свої обов`язки за цим договором, самостійно нести відповідальність за технічний стан рекламного засобу, порушення вимог техніки безпеки під час розташування та експлуатації рекламного засобу, утримання місця у належному санітарному стані відповідно до законодавства.
Як передбачено п. 4.1.1 договору, робочий орган має право на підставі відповідних рішень про встановлення/продовження дозволу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу нараховувати та вимагати сплати за тимчасове користування місцем, змінювати розмір нарахувань за тимчасове користування місцем у разі змін в технологічній (конструктивній) схемі рекламного засобу, площі рекламного засобу, зонального коефіцієнту та базового тарифу.
За п. 6.1 договору сторони домовились, що ціною цього договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках.
Плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується робочим органом у порядку, визначеному рішенням Київської міської ради або її виконавчого органу (п. 6.2 договору).
У відповідності до п. 6.3 договору підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцем та внесення рекламо розповсюджувачем плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу.
Згідно з п. 6.4 договору плата щомісячно перераховується рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов договору.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення рекламного засобу протягом строку дії встановленого пріоритету або дозволу, а також протягом строку фактичного користування місцем. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення рекламного засобу у разі наявності у рекламо розповсюджувача інших чинних пріоритетів або дозволів не тягне за собою припинення цього договору (п. 8.1 договору).
Зміни та доповнення до договору вносяться за взаємною згодою сторін у письмовій формі шляхом укладення додаткових угод, які стають невід`ємною частиною цього договору (п. 8.5 договору).
16.07.2019 р. між Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Слален" було підписано додаток до договору № 469/19, а саме адресний перелік (невід`ємна частина договору) (далі - додаток до договору).
Відповідно до додатку до договору за адресою: м. Київ, вул. Богданівська, 24 (Солом`янський район), на підставі дозволу № 66942-18 розміщено спеціальну рекламну конструкцію, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі); за адресою: м. Київ, проспект Лобановського Валерія, 5 (Солом`янський район), на підставі дозволу № 66944-18 розміщено спеціальну рекламну конструкцію, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі) (дозвіл припинено на підставі наказу Управління з питань реклами від 17.07.2025); за адресою: м. Київ, проспект Лобановського Валерія, 7/2 (Солом`янський район), на підставі дозволу № 67388-18 розміщено спеціальну рекламну конструкцію, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі) )(дозвіл припинено на підставі наказу Управління з питань реклами від 17.07.2025); за адресою: м. Київ, вул. Шовкуненка, 8/20 (Солом`янський район), на підставі дозволу № 68099-18 розміщено спеціальну рекламну конструкцію, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі); за адресою: м. Київ, проспект Повітряних сил, 21/2, на підставі дозволу № 68107-18 розміщено спеціальну рекламну конструкцію, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі).
16.07.2025 р. Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален" лист № 076-1901, в якому повідомило про те, що з метою оптимізації (упорядкування) здійснення розрахунків за користування місцями для розміщення рекламних засобів, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, управлінням був проведений підсумковий перерахунок плати відповідно до формули, встановленої у п. 2.3 Порядку № 2341 із застосуванням коригуючого коефіцієнта, що потребує укладення відповідної додаткової угоди.
Також у вказаному листі Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направило підписані зі своєї сторони два примірники додаткової угоди до договору та вказало, що у випадку ненадходження до управління належним чином підписаної додаткової угоди до договору протягом 30-ти календарних днів з моменту її отримання, ця додаткова угода буде вважатись укладеною наступним днем після закінчення вказаного строку.
У відповідь, 07.08.2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Слален" направило на адресу Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) лист № 27, в якому повідомило про відсутність правових підстав для внесення змін до договору в частині розміру плати та відмовився підписати направлену додаткову угоду.
22.08.2025 р. Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален" лист-роз`яснення № 076-2370, в якому вказало, що застосування коригуючого коефіцієнту не є зміною істотних умов договору, а є точним розрахунком, здійсненим відповідно до вимог Порядку № 2341, та підлягає обов`язковому врахуванню при проведенні розрахунків оплати в силу положень нормативно-правових актів, що діють у сфері розміщення зовнішньої реклами у місті Києві.
У відповідь, листом № 33 від 27.08.2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Слален" повідомило, що ні умовами укладеного договору № 469/19 від 16.07.2019 р., ні нормами чинного законодавства не передбачена можливість зміни розміру плати ретроспективно, такі дії є протиправними.
На думку позивача за первісним позовом, спір у справі виник у зв`язку з тим, що додаткова угода № 469/19-5 від 01.10.2025 р. до договору № 469/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу від 16.07.2019 р. підлягає визнанню недійсною, оскільки передбачає зміну істотної умови укладеного договору, зокрема його ціни, що суперечить вимогам чинного законодавства. У свою чергу, позивач за зустрічним позовом зазначає, що у 2025 році ним було виявлено у програмному забезпеченні технічні неточності у формулі розміру оплати, а саме під час розрахунку не застосувався коригуючий коефіцієнт, який застосовується до рекламних засобів. Відповідач за зустрічним позовом суму донарахованих коштів не сплатив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Як передбачено ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 р. у справі № 920/330/18 
За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. 
Нормативно-правовим документом, який визначає основоположні засади та методологію здійснення розрахунку плати за тимчасове користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, є Порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів, затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.12.2018 р. № 2341 (далі - Порядок № 2341).
Порядком № 2341 встановлено базову плату, що відповідає видам рекламних засобів зовнішньої реклами та використовується під час визначення розміру плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів.
Згідно з п. 2.3 Порядку № 2341 розмір плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів визначається за формулою, із застосуванням коригуючого коефіцієнту, що застосовується до рекламного засобу, типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), а саме - частка довжини до ширини рекламного засобу.
Коригуючий коефіцієнт застосовується до всіх без виключення рекламних засобів у місті Києві типу "Спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі)" із врахуванням частки довжини до ширини рекламного засобу в обов`язковому порядку.
Розмір плати за тимчасове користування місцем для розміщення рекламного засобу визначається за формулою:
Рп = S х Бт х Кз х Кк, де:
S - площа місця розташування РЗ (кв. м) розрахована згідно з пунктом 2.1 або пунктом 2.2 цього Порядку, при площі РЗ до одного квадратного метра плата справляється як за повний квадратний метр; (п. 2.2 - площа місця розташування неназемного та недахового РЗ дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину);
Бт - базовий тариф за 1 кв. м площі місця розташування РЗ, що відповідає видам РЗ, визначених згідно з додатком 1 до Порядку;
Кз - зональний коефіцієнт, що враховує територіальну прив`язку РЗ, визначений згідно з додатком 2 до Порядку;
Кк - коригуючий коефіцієнт, що застосовується до РЗ, типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), - частка довжини до ширини РЗ.
Позивач за зустрічним позовом вказує, що у 2025 році ним при розрахунку плати за користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламних засобів, виявлено в програмному забезпеченні технічні неточності у формулі, яка застосовується до розрахунків відповідно до п. 2.3 Порядку № 2341, а саме, під час розрахунку не застосовувався коригуючий коефіцієнт (Кк), який застосовується до рекламного засобу, типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), - частка довжини до ширини РЗ. 
У зв`язку з виявленою технічною (програмною) помилкою у формулі розрахунку плати за користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вжито необхідних заходів, спрямованих на приведення формули у відповідність до вимог п. 2.3 Порядку № 2341, що стало підставою для здійснення перерахунку розміру плати за період з 01.10.2025 р. до 31.10.2025 р.
За результатами внесених змін до формули розрахунку плати та правильного застосування розрахунку площі рекламного засобу, як це передбачено Порядком № 2341, виходячи з габаритних розмірів кожної конструкції, яка вказана у конструктивних рішеннях, що були надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Слален" разом з заявами про надання дозволів та які є невід`ємними частинами кожного дозволу, сума плати змінилася.
У відповідності до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Так, Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було здійснено розрахунок плати за тимчасове користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, на підставі Порядку № 2341, про що також зазначено у п. 6.1 укладеного між сторонами договору.
При цьому, застосування коригуючого коефіцієнту не є зміною істотних умов договору, а є точним розрахунком, здійсненим відповідно до вимог Порядку № 2341, та підлягає обов`язковому врахуванню при проведенні розрахунків плати в силу положень нормативно-правових актів, що діють у сфері розміщення зовнішньої реклами у місті Києві.
Отже, позивачем за первісним позовом не доведено наявність підстав для визнання недійсною додаткової угоди на підставі ст. 215 ЦК України.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача за первісним позовом про визнання недійсною додаткової угоди № 469/19-5 від 01.10.2025 р. до договору № 469/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу від 16.07.2019 р., є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Доводи скаржника про те, що Управлінню з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) необхідно було внести зміни поточною датою виявлення помилок, а саме з 01.09.2025 р., а не ретроспективно з 01.07.2019 р., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки основна заборгованість була нарахована позивачем за зустрічним позовом за період з 01.10.2025 р. по 30.10.2025 р., тобто поточною датою виявлення помилок.
Звертаючись із зустрічним позовом, Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) просило визнати здійсненим, у відповідності до п. 2.3 Порядку № 2341, перерахунок суми плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, за період з 01.10.2025 р. по 30.10.2025 р., та таким, що відповідає вимогам договору № 469/19 від 16.07.2019 р. і не порушує його умов.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як передбачено ч. 2 ст. 20 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.
У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 3-649гс15).
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено іншою особою та зазначає, які саме дії необхідні для відновлення порушеного права, в свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і, у разі встановлення порушеного права, з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення відсутнє чи обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права чи інтересу, суд має відмовити у позові.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. 
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 р. у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 р. у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 р. у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 р. у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 р. у справі № 904/7841/21, від 29.08.2023 р. у cправі № 910/5958/20.
Заінтересованість особи у вирішенні спору повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.
Законний інтерес, який підлягає судовому захисту, має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язанний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 р. у справі № 522/3665/17. 
Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного на момент звернення до суду права позивача. При цьому слід враховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як вже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права.
Таким чином, існує певний порядок реалізації прав суб`єктів господарювання та способи захисту порушених прав. Неналежність чи невідповідність обраного способу судового захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та зумовлює відмову у задоволенні означених позовних вимог.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.05.2018 р. у справі № 927/522/17.
Ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)( постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 р. у справі № 910/14144/17 та від 11.09.2018 р. у справі № 905/1926/16).
Отже, позивачем за зустрічним позовом належними та допустимими доказами не доведено факт наявності порушеного права, оскільки задоволення такої вимоги не призведе до захисту порушеного права сторони.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що перша вимога позивача за зустрічним позовом про визнання здійсненого Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) перерахунку таким, що відповідає вимогам договору та не порушує його умов, не підлягає задоволенню з огляду на те, що зазначена вимога не є ефективним способом захисту прав.
Стосовно зустрічних позовних вимог про стягнення з відповідача за зустрічним позовом основного боргу у розмірі 246 392,72 грн, колегія зазначає таке.
Згідно з п. 6.1 договору ціною договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до ст. 632 ЦК України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках.
Відповідно до п. 6.2 договору плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується робочим органом у порядку, визначеному рішеннями Київської міської ради або її виконавчого органу. 
Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення рекламорозповсюджувачем плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України (п. 6.3 договору).
За п. 6.4 договору плата щомісячно перераховується рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов договору. У разі прострочення термінів плати, визначених договором, розмір несплаченої суми плати коригується з урахуванням штрафів, пені та індексу інфляції, відповідно до умов договору та законодавства.
Відповідності до п. 6.5 договору рекламорозповсюджувач не звільняється від плати при відсутності рекламного засобу на місці, щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/продовження дозволу.
Пунктом 6.6 договору передбачено, що плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу.
Як передбачено п. 6.13 договору, розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць.
Згідно з п. 6.14 договору плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується робочим органом щомісячно та переказуються рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця, виключно на казначейський рахунок у Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві для зарахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва, в розмірах, зазначених у рахунках. Факт неотримання рахунку не звільняє рекламорозповсюджувача від здійснення плати.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Вбачається, що за період з 01.10.2025 р. до 31.10.2025 р. за пріоритет та тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) донарахувало Товариству з обмеженою відповідальністю "Слален" 246392,72 грн, що підтверджується довідкою про стан розрахунків від 03.11.2025 р.
Відповідач за зустрічним позовом вказану заборгованість не сплатив.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 246392,72 грн основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Також за невчасне виконання грошового зобов`язання позивач за зустрічним позовом нарахував та просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом 36958,91 грн 15% штрафу, 2511,18 грн пені та 263,27 грн 3% річних. 
За змістом п. 6.4 договору, у разі прострочення термінів плати, визначених договором, розмір несплаченої суми плати коригується з урахуванням штрафів, пені та індексу інфляції, відповідно до умов договору та законодавства.
Як передбачено ч. 1 ст. 216 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Як передбачено ч. 1 ст. 230 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, в редакції станом на момент спірних правовідносин, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що робочий орган має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 (одного) місяця, штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків простроченої суми.
З розрахунку позивача за зустрічним позовом вбачається, що здійснюючи нарахування штрафу у розмірі 36958,91 грн, останній не врахував, що на момент звернення із зустрічною позовною заявою не пройшло 30 днів прострочення, що виключає підстави для стягнення штрафу за п. 7.3 укладеного між сторонами договору.
Оскільки встановлений в договорі розмір штрафних санкцій за порушення господарського зобов`язання відповідає розміру таких санкцій, визначених у законі, а матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем за зустрічним позовом строків оплати, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 2511,18 грн пені та 263,27 грн 3% річних підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, їх розмір є арифметично правильним, в той час як вимога про стягнення 15% штрафу у розмірі 36958,91 грн задоволенню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються судовою колегією.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
За ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 22.01.2026 р. у справі № 910/13115/25 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален" не підлягає задоволенню. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Слален" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 22.01.2026 р. у справі № 910/13115/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Слален".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.06.2026 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов 

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран