Cправа №597/265/26
Провадження №3/597/227/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 р. суддя Заліщицького районного суду Тернопільської області Шевчук В.М., за участі представника потерпілих Рубаняк Т.Р., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №4 Чортківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ,
за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення
У С Т А Н О В И В : 

До Заліщицького районного суду Тернопільської області від відділення поліції №4 Чортківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП, які згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілені судді Шевчук В.М.  
11.02.2026 року біля 15 години 00 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_2 в приміщенні санаторію, вчинила насильство психологічного характеру відносно своєї дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: тривалий час не брала участі у вихованні дитини, не підтримувала з нею стабільного емоційного контакту, після поновлення спілкування почала наполягати на інтенсивному контакті всупереч бажанню та психологічної готовності дитини, що призвело до погіршення її емоційного стану. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.
11.02.2026 року біля 15 години 00 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_2 в приміщенні санаторію, вчинила насильство психологічного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: тривалий час не брала участі у вихованні та житті дитини, не підтримувала з нею стабільного емоційного контакту, після поновлення спілкування почала наполягати на інтенсивному контакті всупереч бажанню та психологічної готовності дитини, що призвело до погіршення її емоційного стану. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.
ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак подала клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, оскільки фактичні обставини справи не підтверджують наявності у її діях ознак домашнього насильства. Сам факт її прибуття до дітей з метою їх відвідування та підтримання контакту не є протиправним діянням і не може розцінюватися як домашнє насильство. Належних і достатніх доказів вчинення нею адміністративного правопорушення суду не надано. Також у клопотанні просила розгляд справи здійснювати у її відсутності.
Представник потерпілих ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що мати ОСОБА_1 покинула та тривалий час не з`являлася до малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти близько чотирьох років перебувають на утриманні бабусі ОСОБА_5 , їхня мати фактично не брала участі у житті та вихованні дітей. 11.02.2026 року ОСОБА_1 приїхала до дітей до санаторію без попередження та зайшла до них в кімнату, загородила вихід та силоміць не випускала дочку ОСОБА_3 . Діти злякалися, почали плакати, просили бабусю більше не залишати їх. Внаслідок зазначених дій ОСОБА_1 дітям була завдана психологічна травма, оскільки вони були стривожені та налякані.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що являється бабусею малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які близько чотирьох років перебувають на її утриманні, оскільки їхня мати ОСОБА_1 покинула їх та тривалий час не з`являлася, фактично не брала участі у житті та вихованні дітей. 11.02.2026 року ОСОБА_1 приїхала до дітей до санаторію без попередження, зайшла в кімнату, де перебували діти та почала тягати ОСОБА_6 за руку, дочка почала плакати, діти злякалися та просили її більше не залишати їх з матір`ю. 
Заслухавши пояснення представника потерпілих ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справ про адміністративні правопорушення, вважаю наступне.
Як регламентують приписи ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суд може розглянути справу тільки в межах обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, за вказаним у ньому матеріальним законом і тільки стосовно тієї особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП
Суд, у відповідності з приписами ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Диспозиція ч.2 ст.173-2 КУпАП (в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших законів України у зв`язку з ратифікацією Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок i домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» № 3733-IX від 22.05.2024, який набрав чинності 19.12.2024) передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення діяння, передбаченого частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, а саме умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність наслідків, а саме завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Так, п.2 ст.1 Закону визначено, дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.
П.14 ст.1 Закону визначено, психологічне насильство, як форму домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, крім пояснень представника потерпілих та свідка, доведена матеріалами адміністративних справ, дослідженими у судовому засіданні, а саме:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №744810 від 16.02.2026 року, згідно з яким 11.02.2026 року біля 15 години 00 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_2 в приміщенні санаторію, вчинила насильство психологічного характеру відносно своєї дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: тривалий час не брала участі у вихованні дитини, не підтримувала з нею стабільного емоційного контакту, після поновлення спілкування почала наполягати на інтенсивному контакті всупереч бажанню та психологічної готовності дитини, що призвело до погіршення її емоційного стану;
протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №744811 від 16.02.2026 року, згідно з яким 11.02.2026 року біля 15 години 00 хвилин, перебуваючи в АДРЕСА_2 в приміщенні санаторію, вчинила насильство психологічного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: тривалий час не брала участі у вихованні та житті дитини, не підтримувала з нею стабільного емоційного контакту, після поновлення спілкування почала наполягати на інтенсивному контакті всупереч бажанню та психологічної готовності дитини, що призвело до погіршення її емоційного стану;
протоколом прийняття заяви ОСОБА_5 про вчинене правопорушення від 12.02.2026 року;
копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №653697, виданого 16.02.2026 року;
копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №653698, виданого 16.02.2026 року;
поясненнями ОСОБА_7 від 16.02.2026 року, долученими до матеріалів справ про адміністративні правопорушення;
поясненнями ОСОБА_5 від 12.02.2026 року, долученими до матеріалів справ про адміністративні правопорушення;
протоколом індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_2 від 16.02.2026 року, згідно з яким фігура матері ОСОБА_1 повністю виключена із системи позитивних стосунків дитини. У ОСОБА_8 сформувалася стійка захисна реакція (відчуження та знецінення), зумовлена травмою покинутості. Мати не сприймається як джерело безпеки, а контакт із нею викликає дестабілізацію психіки та остаточну руйнацію довіри до дорослих. Підтвердженням цього став епізод від 11.02.2026 року, коли раптовий візит матері та спроба примусового контакту з дітьми, без погодження з ними та у відсутності бабусі, спричинили гостру стресову реакцію. Подальше обстеження зафіксувало наступні соматичні та поведінкові прояви посттравматичного напруження:
під час згадування події у дитини спостерігалися вегетативні прояви (тремор голосу, сльози, зміна тембру та ритму мовлення);
ригідність м`язів обличчя, уникання прямого погляду, порушення ритму дихання;
чіткий зв`язок між згадуванням матері та виникненням тривожної симптоматики свідчить про наявність тригера, що активує психотравму;
протоколом індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_3 від 16.02.2026 року, згідно з яким у неї стосовно матері ОСОБА_1 спостерігається стійка негативна установка, яка базується на досвіді «залишення» (психологічна травма покинутості). Аня не вбачає в матері джерело безпеки. Зміна звичного середовища може призвести до важкої депресивної реакції, посилення кризового стану та втрати довіри до дорослого світу. Свідченням цього є емоційний стан дитини після несподіваного візиту 11.02.2026 року матері в дитячий центр медичної реабілітації та примушуванні дітей до спілкування з нею проти їх волі та у відсутності бабусі. Наступного дня на занятті дівчинка була пригніченою, сумною, розгубленою. Під час обговорення травматичної події спостерігалися виражені емоційні реакції: з`являлися сльози, голос ставав тремтливим, знижувалася гучність мовлення, окремі фрази переривалися паузами. Спостерігалися напруження м`язів обличчя, уникання зорового контакту, дихання ставало поверхневим і нерівномірним. Зазначені прояви виникали саме під час згадування описуваних подій та зменшувалися після зміни теми, що може свідчити проо емоційну реактивність на психотравмуючі спогади. Зазначені прояви виникали саме під час згадування описуваних подій та зменшувалися після зміни теми, що може свідчити про емоційну реактивність на психотравмуючі спогади. У зв`язку з даними подіями спостерігається значне зниження рівня якості життя, оскільки через раптову появу матері у дитини виник страх, що вона не перебуває у безпеці. Постійне очікування нових епізодів тримає її в стані стресу. За результатами дослідження встановлено, що мати є фігурою відчуження. «маму не сприймає» - це може бути захисним знеціненням. Психіці простіше викреслити маму, ніж щодня проживати біль від того, що її покинули; 
копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.02.2014 року ОСОБА_3 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 ;
копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.11.2016 року ОСОБА_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ;
копією рішення виконавчого комітету Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області №181 від 17.12.2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ;
копією розпорядження Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про тимчасове влаштування малолітніх дітей.
Жодних доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності та допустимості вищевказаних матеріалів, правопорушником суду не надано.
Вказані докази є належними та допустимими і в сукупності та взаємозв`язку доводять винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, її дії працівниками поліції кваліфіковані правильно, так як вона вчинила домашнє насильство психологічного характеру стосовно малолітніх дітей, внаслідок чого була завдана шкода їх психічному здоров`ю.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , враховую характер вчинених правопорушень, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: те, що вона вперше притягується до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП, позитивно характеризується за місцем проживання, обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення, не встановлено, і вважаю за доцільне накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави.
Таке стягнення, на думку суду, буде необхідним і достатнім, з метою виховання особи в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
В той же час, відповідно до ч.1 ст.39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Відповідно до ч.6 ст.28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.
Пунктом 10 ч.1 ст1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.
Вважаю, що на теперішній час відсутня необхідність направлення ОСОБА_1 на проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, відповідно до статті 39-1 КУпАП.
Також вважаю, що відповідно до ст.40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави судовий збір.
Керуючись ст.ст.27, 33, 40-1, 173-2 ч.2, 283-285, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.5 ч.1 п.13 Закону України «Про судовий збір», суддя
П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1  визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, і накласти на неї адміністративне стягнення за даною статтею у виді штрафу в дохід держави у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
Відповідно до ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачено особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, добровільно, протягом 15 днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу.
Згідно з ст.308 КУпАП в разі несплати особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, штрафу у строк, встановлений ч.1 ст.307 КУпАП постанова про накладання штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.
В порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності стягується подвійний розмір штрафу, тобто 1020 (одна тисяча двадцять) гривень 00 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1  665 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору в дохід держави на розрахунковий рахунок: UA908999980313111256000026001 ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Заліщицький районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови. 

Суддя В.М.ШЕВЧУК