ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 липня 2026 року справа №200/1161/26 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року (повне судове рішення складено 18 березня 2026 року) у справі № 200/1161/26 (суддя в І інстанції Логойда Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Управління), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй заборгованості з пенсії;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на її користь заборгованість з виплати пенсії 131 584,52 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка їй призначена з 01.02.2022 на підставі поданої нею у 2025 році з урахуванням Закону України «Про внесення зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо призначення пенсії особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, на якій ведуться бойові дії».
Проте, після призначення пенсії відповідач не виплатив їй пенсію, що нарахована за відповідний період у відповідному розмірі, затримуючі такі виплати.
Звернення до відповідача щодо виплати заборгованості за відповідний період у належному розмірі не призвели до бажаного результату.
Вважаючи свої пенсійні права порушеними, звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії, яка виникла починаючи з 31.01.2022.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 31.01.2022 по 13.03.2026 включно в загальній сумі 111 588,84 грн.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка їй призначена у 2025 році з 31.01.2022.
Так, згідно із заявою позивача від 29.06.2025 засобами відеоконференцзв`язку за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного України в Житомирській області їй було призначено пенсію за віком відповідно до вказаного Закону.
За результатами проведеної перевірки електронної пенсійної справи позивача встановлено, що у справі наявна інформація про неотримання пенсії від Російської Федерації (заява від 29.06.2025). Рішенням від 11.08.2025 року № 804211 встановлено, що за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 11.07.2025 року фізичну ідентифікацію позивача пройдено. Розмір пенсії з 31.01.2022 становить: розмір пенсії за віком – 4613,92 грн; доплата за понаднормовий стаж (абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону, за 5 років) – 96,70 грн; розмір пенсії з надбавками – 4710,62 грн.
Вважав, що у спірних відносинах відсутня протиправна бездіяльність відповідача.
Оскільки позивачем не використано умови призначення пенсії, що передбачені ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а було подано заяву відповідно до п. 14-6.2 розд. XV «Прикінцеві положення» цього Закону, то при виплаті пенсії мають застосовувати норми ч. 1 ст. 46 цього Закону, якою визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
За період з 31.01.2022 по 31.03.2026 позивачу нараховано пенсію в загальній сумі 245 453,43 грн, з них виплачено 133 864,59 грн, не виплачено – 111 588,84 грн.
Таким чином, станом на 13.03.2026 залишок заборгованості з пенсії позивача становить 111 588,84 грн.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка їй призначена з 31.01.2022 року (рішенням органу Пенсійного фонду України від 10.07.2025 року № 050130002378).
Зареєстрованим та фактичним місцем проживання позивача є наступна адреса: АДРЕСА_1 (тимчасово окупована Російською Федерацією територія).
Відповідач мав перед позивачем заборгованість з пенсії.
Так, за період з 31.01.2022 року по 30.11.2025 року позивачу призначено пенсію в загальній сумі 224 589,53 грн., з них: нараховано – 201 507,49 грн.; виплачено – 93 005,01 грн.; не виплачено (заборгованість за період з червня 2023 року по травень 2025 року) – 108 502,48 грн.; не нараховано та не виплачено за період з лютого 2022 року по червень 2022 року – 23 082,04 грн., а саме: з лютого по травень – по 4710,62 грн. щомісячно, у червні – частину пенсії в сумі 4239,56 грн. (з призначеної у червні 2022 року пенсії 4710,62 грн. нараховано та вплачено 471,06 грн., відповідно, не нараховано та не виплачено 4239,56 грн.).
Вказані обставини підтверджуються довідкою від 20.11.2025 року № 52316-47312/Б-02/8-0500/25, що складена та надана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу за її зверненням від 23.10.2025 року (ВЕБ-05001-Ф-С-25-246029 від 23.10.2025 року).
Під час перебування справи в суді відповідач надав суду уточнюючі дані щодо пенсії позивача, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.03.2026 року № 3201/05-16.
Згідно з вказаною довідкою за період з 31.01.2022 року по 13.03.2026 року (день складання довідки) позивачу нараховано пенсію в загальній сумі 245 453,43 грн., з них: виплачено 133 864,59 грн., не виплачено – 111 588,84 грн. (Остання місячна сума заборгованості з пенсії становить 5 144,21 грн.)
Таким чином, станом на день розгляду справи залишок заборгованості з пенсії позивача, яка виникла починаючи з 31.01.2022 року, становить 111 588,84 грн.
Судом також встановлено, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з питання виплати заборгованості з пенсії.
24.07.2025 року позивач для цього пройшла фізичну ідентифікацію шляхом ідентифікації особи за допомогою відеоконференцзв`язку.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11.08.2025 року № 804211 «Про встановлення особи», що прийнято за результатами розгляду заяви позивача від 11.07.2025 року, за результатами проведеного 24.07.2025 року відеоконференцзв`язку особу позивача встановлено. Рішенням також встановлено, що під час відеоконференцв`язку заявниця повідомила про те, що не отримує пенсію від органів Російської Федерації.
11.09.2025 року позивач через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою щодо виплати заборгованості з пенсії (заява ВЕБ-05001-Ф-С-25-192778 від 11.09.2025 року, яка зареєстрована 12.09.2025 року за вх. № 37914/Б-0500-25).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.10.2025 року № 318915 на заяву позивача від 11.09.2025 року (ВЕБ-05001-Ф-С-25-192778 від 11.09.2025 року, яка зареєстрована 12.09.2025 року за вх. № 37914/Б-0500-25) позивача повідомлено, що оскільки її зареєстроване місце проживання належить до тимчасово окупованих територій, для виплати пенсії (після призначення) були відсутні законні підстави у зв`язку з відсутністю в матеріалах електронної пенсійної справи інформації щодо проходження фізичної ідентифікації та відомостей про отримання/неотримання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11.08.2025 року № 804211 за результатами проведеного відеоконференцзв`язку 24.07.2025 року її особу встановлено та встановлено, що вона не отримуєте пенсію від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. Тому автоматично сформовану заяву на поновлення виплати пенсії опрацьовано за принципом екстериторіальності Головними управліннями Пенсійного фонду України в Одеській і Дніпропетровській областях та поновлено виплату пенсії з 31.01.2022 року. Виплату пенсії розпочато у вересні 2025 року; на банківський рахунок перераховано пенсію за поточний місяць у розмірі 5144,21 грн. Також повідомлено, що у жовтні 2025 року вона отримує пенсію за поточний місяць у розмірі 5144,21 грн., також у жовтні 2025 року додатковою відомістю планується виплатити пенсію з 28.06.2022 року по 28.06.2023 року та за червень, липень і серпень 2025 року у сумі 72428,17 грн. відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Решта суми боргу, що залишилася, виплачуватиметься щомісяця рівними частинами.
23.09.2025 року позивач через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася до органу Пенсійного фонду України зі скаргою щодо виплати заборгованості з пенсії (скарга ВЕБ-05001-Ф-С-25-204817 від 23.09.2025 року).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.10.2025 року № 46679-40388/Б-02/8-0500/25 на зазначену скаргу надана відповідь, в якій повідомлено, що в матеріалах електронної пенсійної справи позивача наявна інформація про проходження позивачем ідентифікації шляхом відеоконференцзв`язку та повідомлення позивача про неотримання виплат від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. Заборгованість з пенсії їй буде виплачуватися щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії через банківську установу, з урахуванням норм ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до повного погашення.
02.11.2025 року позивач через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася до органу Пенсійного фонду України зі скаргою щодо виплати заборгованості з пенсії (скарга ВЕБ-05001-Ф-С-25-261287 від 02.11.2025 року).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.12.2025 року № 54880-49622/Б-02/8-0500/25 на скаргу надана відповідь, в якій повідомлено, що відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. У зв`язку з наведеним, електронну пенсійну справу позивача переглянуто в частині нарахування боргу з 31.01.2022 року з урахуванням вимог ст. 46 вказаного Закону, та проведено виплату боргу у жовтні 2025 року, а решта частина боргу буде виплачуватися щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії, до повного погашення заборгованості.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 3 ст. 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Згідно зі ст. 5 вказаного Закону виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Підстави для припинення виплати пенсії визначені ст. 49 вказаного Закону.
Таких підстав судом не встановлено, і відповідачем не доведено.
Щодо громадян України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію
Відповідно до п. 14-4 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 299 затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території.
Виходячи з положень п. 14-4 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року № 299, громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсій згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» проводиться за їх заявами за умови неодержання ними пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації та проходження такими громадянами фізичної ідентифікації.
Право позивача на отримання пенсії відповідачем не заперечується.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
При цьому відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій і відсутність відповідного фінансування не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату, і не може позбавляти особу права на отримання належних сум пенсії.
Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «майно» охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення від 02.03.2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».
Відповідачем протиправно не виплачено позивачу заборгованість з пенсії.
Посилання відповідача на те, що до позивача мають застосовуватися положення ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (згідно з якими нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії) – є неприйнятними, оскільки вина позивача в неотриманні пенсії відповідачем не доведена і судом не встановлена. Проживання особи на тимчасово окупованій території України, де зареєстровано її місце проживання, звернення такої особи за призначенням пенсії в порядку, що передбачений п. 14-6.2 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування) та неможливість через це своєчасно отримати пенсію, не може бути розцінене як неотримання особою пенсії з власної вини, як помилково вважав відповідач.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на наведене з метою ефективного захисту порушених прав позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень суд першої інстанції обгрунтовано вважав за необхідне застосувати положення ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову шляхом, який обрано судом та гарантував би повне їх відновлення (ч. 2 ст. 9, п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року у справі № 200/1161/26 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 02 липня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук