ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року	справа № 380/20064/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення ОСОБА_1 разової грошової виплати до Дня Незалежності України за 2025 рік у розмірі 650 гривень;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести ОСОБА_1 разову грошову виплату до Дня Незалежності України за 2025 рік у розмірі 650 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка отримує пенсію у разі втрати годувальника як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни ОСОБА_2 , тому має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України, розмір якої відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 29.04.2025 №486 повинен складати 650 грн. 
ОСОБА_3 зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 11.07.2025 щодо встановлення підвищення до пенсії відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни та їх соціального захисту» та разової грошової виплати до Дня Незалежності України. На вказану заяву пенсійний орган надав відповідь, в якій відмовив позивачці у проведенні разової грошової виплати до Дня Незалежності України, покликаючись на те, що їй призначена пенсія у разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а підвищення до пенсії відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни та їх соціального захисту» не встановлено. 
Вважає такі дії пенсійного органу протиправними, такими що порушують її конституційне право на соціальний захист.
Ухвалою від 09.10.2025 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні). 
27.10.2026 відповідач подав до суду відзив, у якому зазначив: «…за матеріалами пенсійної справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 14.01.2015 по 24.02.2015, з 05.03.2015 по 11.04.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичній операції, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2015 №1765.
Відповідно до витягу з протоколу №3066 від 18.08.2015 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, травма «ушкодження внаслідок падіння, намір невизначений», старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №65/15 від 23.06.2015, виданого Львівським обласним бюро судово-медичної експертизи та свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 23.06.2015, виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 - травма, одержана в результаті нещасного випадку і причина смерті, так, пов`язана з проходженням військової служби.
05.08.2015, за вхідним №6984, в Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – Головне управління) надійшли документи для призначення пенсії в разі годувальника ОСОБА_1 (мати ОСОБА_2 ). На підставі поданих документів позивачці з 05.08.2015 Головним управлінням призначено пенсію в разі втрати годувальника з розмірі 30% грошового забезпечення.
Крім цього, Шевченківським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відмовлено в наданні ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого» враховуючи зазначені вище норми законодавства та витяг з протоколу №3066 від 18.08.2015 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, якою встановлено, що травма: «ушкодження внаслідок падіння, намір невизначений» послужила причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та складено висновок - травма, одержана в результаті нещасного випадку і причина смерті, так, пов`язана з проходженням військової служби.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі №380/5740/21 зобов`язано Шевченківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця з оформленням та видачею посвідчення про право користування пільгами, які встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням висновків суду.
Законом України від 20.03.2023 № 2983-IX “Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань" (далі – Закон № 2983) ч. 5 ст. 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551- XII “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі – Закон № 3551) викладено в наступній редакції: “Щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Отже, законодавцем делеговано Кабінету Міністрів України право визначати порядок та розміри разової грошової допомоги, передбаченої Законом № 3551.
Відтак, діяльність Головного управління здійснюється за спеціально-дозвільним типом правового регулювання, Головне управління зобов`язане виконувати чинні акти Уряду, дотримуватися встановлених норм законодавства…».
Із наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.
30.10.2025 позивачка подала до суду відповідь на відзив в якій стверджує, що статус ОСОБА_1 визначений абзацом 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та відповідне посвідчення (серії НОМЕР_3 ) ОСОБА_1 видано Управлінням соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 12.01.2021, у компетенції якого було надання такого статусу, відтак позивачка має право на отримання пільг передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту». Посвідчення є чинним на даний час, відповідний статус ніким не оскаржувався та не скасовувався. Пенсійний орган не уповноважений переглядати рішення інших органів, які приймалися відповідно до їхніх повноважень та надавати оцінку таким рішенням. Також пенсійний орган не уповноважений спростовувати висновки, викладені в судових рішеннях, що набрали законної сили. Щодо розміру виплати до Дня Незалежності України, то позивачка у позовних вимогах просить виплатити такий у розмірі 650 грн - тобто, у мінімальному розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України на 2025 рік, тому покликання Відповідача на практику Верховного Суду у справі №440/14216/23, яка стосується підвищених розмірів вказаної виплати, у даній ситуації є абсолютно недоречною.
Із наведених підстав просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне. 
ОСОБА_1 отримує пенсію у разі втрати годувальника як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни ОСОБА_2 (пенсійне посвідчення НОМЕР_4 від 27.11.2019).
Позивачка має статус члена сім`ї – матері військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби (посвідчення серія НОМЕР_5 від 31.08.2015), згідно якого має право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.
11.07.2025 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо підвищення пенсії та виплати щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2025 рік як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.
Відповідач листом від 25.07.2025 №14921-15658/Т-54/8-1300/25 повідомив, що за матеріалами справи позивачці призначено пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Пенсійна виплата становить 5257 грн 01 коп, зокрема: 3125,14 грн - основний розмір пенсії; 437,52 грн – індексація базового ОСНП 2022; 701,84 грн - індексація базового ОСНП 2023; 339,45 грн. - індексація базового ОСНП 2024; 529,45 грн - індексація базового ОСНП 2025; 123,61 грн - щомісячна доплата ПКМУ 713.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі № 380/5740/21 на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не покладено зобов`язань щодо встановлення до пенсії підвищення, як особі, на яку поширюється дія статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Отже, підстави для призначення до пенсії підвищення відповідно до представленого посвідчення “Член сім`ї загиблого”, відсутні. Крім цього, підстав призначення позивачці разової грошової виплати до Дня Незалежності України також немає.
Не погоджуючись із такою відмовою Головного управлінням ПФУ у Львівській області, позивачка звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовий статус ветеранів війни встановлює Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон України № 3551-XII).
Статтею 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Відповідно до ст. 13 Закону № 3551-XII, у редакції Закону України від 20.03.2023 № 2983-IX Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань, щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Відповідно до Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються винятково законами України (п. 6 ч. 1 ст. 92); Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (п.п. 2, 3 ст.116).
Невід`ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов`язок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Одним з таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України Про Кабінет Міністрів України забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.
Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України.
За змістом Положення про Пенсійний фонд України, бюджет Пенсійного фонду України затверджує уряд України.
Отже, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2025 № 486 "Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", у 2025 році", установлено, що разова грошова виплата до Дня Незалежності України виплачується до 24 серпня 2025 року у таких розмірах:
особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаних особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин:
I групи - 3100 гривень;
II групи - 2900 гривень;
III групи - 2700 гривень;
учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1000 гривень;
особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 3100 гривень;
членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, статус яким установлено згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, які не одружилися вдруге, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, - 650 гривень;
учасникам війни та колишнім в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, яких було насильно вивезено на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 450 гривень.
Шляхом прийняття закону Верховна Рада України делегувала КМ України право встановлювати порядок та визначати розмір разової грошової виплати учасникам бойових дій, яка здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з повноваженнями уряду України, визначеними в п.п. 2, 3 ст. 116 Конституції України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.05.2025 у зразковій справі № 440/14216/23 зазначила: аналізуючи наявність відповідних повноважень Кабінету Міністрів України, зважає також на те, що зміни в правовому регулюванні відбулися в умовах повномасштабного вторгнення, і делегування цих повноважень органу виконавчої влади забезпечує потрібну у цей період гнучкість, беручи до уваги надмірний фінансовий тягар на державу, який виник у зв`язку з необхідністю відсічі зовнішній агресії.
Згідно з висновками Конституційного Суду України, наведеними в Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, Верховна Рада України, доповнивши пунктом 4 розділ VII Прикінцеві положення Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік, визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат, з огляду на наявний фінансовий ресурс бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України (абзац 10 підпункту 2.2 пункту 2).
Надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
Отже, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України потрібно розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проєкту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, зокрема й щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України (абзаци 7, 8 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012).
Політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення проведення якої на підставі пункту 3 статті 116 Конституції України здійснюється Кабінетом Міністрів України.
Отже, Кабінет Міністрів України може регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги на підставі наданого йому Верховною Радою України права встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги.
Як свідчать матеріали справи та не заперечується позивачем, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі №380/5740/20 зобов`язано Шевченківський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця з оформленням та видачею посвідчення про право користування пільгами, які встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням висновків суду.
Відтак, вказаним рішенням відновлено статус ОСОБА_1 , як особи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_3 від 12.01.2021, видане Шевченківським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відповідно до абз. 1 п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Проте, до Дня Незалежності України у 2025 році позивачці не виплачено разову грошову допомогу у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2025 № 486, - 650 грн.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримані норми положень Закону № 3551-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2025 № 486.
З урахуванням обставин справи суд приходить до висновку що належним способом захисту прав позивачки буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 разову грошову виплату до Дня Незалежності України за 2025 рік у розмірі 650 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2025 № 486 з урахуванням абз. 1 п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .
Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, при поданні даного адміністративного позову його не сплачувала, а доказів понесення інших витрат сторонами до суду не подано, підстав для розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 разової грошової виплати до Дня Незалежності України за 2025 рік у розмірі 650 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2025 № 486 з урахуванням абз. 1 п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея,10) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2025 рік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2025 № 486 з урахуванням абз. 1 п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 650 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна