Справа № 496/3609/26
Провадження № 1-кп/496/606/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року м. Біляївка 
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2026 року за № 12026162250000080 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маяки, Одеської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , старшого оператора військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні матрос, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем на посаді старшого оператора військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос» в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127- 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, у невстановлений досудовим розслідування час, але не пізніше 30.01.2026 року, більш точний час не встановлено, маючи прямий умисел, спрямований на незаконний збут бойових припасів, з корисливих мотивів, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, невстановленим шляхом, при невстановлених обставинах, незаконно придбав, без передбаченого законом дозволу, ручну осколкову гранату М67, яку в подальшому переніс та незаконно зберігав у невстановленому місці з метою збуту.
Надалі, не пізніше 30.01.2026 року більш точного часу не встановлено ОСОБА_4 , продовжуючи діяти незаконно та протиправно, утримуючи при собі вищевказану придбану ним ручну осколкову гранату без передбаченого законом дозволу переніс її до свого місця мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де і почав її зберігати без передбаченого законом дозволу.
В подальшому, приблизно у січні 2026 року, але не пізніше 30.01.2026 року, більш точного часу не встановлено, у ОСОБА_4 , з корисливого мотиву виник протиправний умисел направлений на незаконний збут зазначеного вище бойового припасу.
Реалізуючи власний протиправний умисел, 30.01.2026 ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , придбати у нього вищевказаний боєприпас за грошові кошти в сумі 1000 гривень.
У подальшому, 30.01.2026 року, приблизно о 18 годині 11 хвилин, ОСОБА_4 , попередньо домовившись про зустріч з ОСОБА_5 , діючи під контролем правоохоронних органів, останні зустрілися за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_4 , діючи умисно та протиправно, керуючись корисливим мотивом, продав ОСОБА_5 за грошові кошти у розмірі 1000 гривень, ручну осколкову гранату М67, яка є бойовим припасом промислового виготовлення та придатна до вибуху, тобто збув її останньому без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, - придбання, носіння, зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Крім того, ОСОБА_4 у невстановлений час, але не пізніше 16.03.2026 року, маючи прямий умисел, спрямований на зберігання бойових припасів, у невстановленому місці, невстановленим шляхом, при невстановлених обставинах, незаконно придбав, без передбаченого законом дозволу, ручну осколкову гранату РГД-5, яку в подальшому переніс та незаконно зберігав у невстановленому місці.
Надалі, не пізніше 16.03.2026 року більш точного часу не встановлено ОСОБА_4 , продовжуючи діяти незаконно та протиправно, утримуючи при собі вищевказану придбану ним ручну осколкову гранату без передбаченого законом дозволу переніс її до свого місця мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де і почав її зберігати без передбаченого законом дозволу.
16.03.2026 року під час проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , під диваном в спальній кімнаті було виявлено та вилучено ручну осколкову гранату РГД-5, яка є бойовим припасом та придатна до вибуху, яку останній зберігав без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, - придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Крім того, ОСОБА_4 у невстановлений час, але не пізніше 16 березня 2026 року, маючи прямий умисел, спрямований на зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, невстановленому місці, невстановленим шляхом, при невстановлених обставинах, незаконно придбав, без передбаченого законом дозволу, наркотичний засіб обіг якого обмежено канабіс у невстановленій кількості, але не менше 27,39 г, який в подальшому переніс та незаконно зберігав у невстановленому місці.
Надалі, не пізніше 16.03.2026 року, більш точного часу не встановлено ОСОБА_4 , продовжуючи діяти незаконно та протиправно, утримуючи при собі вищевказаний наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, переніс його до свого місця мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де і почав незаконно зберігати.
16.03.2026 року під час проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в шафі було виявлено та вилучено скляну банку з речовиною рослинного походження масою 30,08 г, яка являється наркотичним засобом обіг, якого обмежено - канабісом, маса канабісу у висушеному стані становить 27,36 г.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України, - незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, визнав повністю та надав покази щодо обставин кримінальних правопорушень аналогічні тим, які зазначені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро кається та виражає готовність нести відповідальність за вчинене, зазначив, що не має наміру вчиняти кримінальні правопорушення.
Прокурор під час судового розгляду просив обмежитись допитом обвинуваченого і дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, крім того, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, отже, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів, що характеризують його особу, документів, що стосуються вирішення долі речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.
При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив, що саме він вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин. Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обвинувачення, добровільності та істинності його позиції. Зважаючи на те, що обвинувачений підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини і беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, покази обвинуваченого суд вважає такими, що відповідають фактичним обставинам, які встановлені судом.
За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення і кваліфікує її дії:
- за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання, носіння, зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу;
- за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання, носіння, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу;
- за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом встановлено щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінального проступку та тяжких злочинів; особу ОСОБА_4 , який на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за останнім місцем служби, в повному обсязі визнає вину у вчиненому та відверто осуджує свою поведінку; наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Суд враховує також поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, який прибував на виклики суду, виконував обов`язки, покладені на нього ухвалою про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
При цьому, суд, окрім наведених вище мотивів в цьому конкретному випадку враховує індивідуальні особливості вчиненого діяння, те що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого (ч. 2 ст. 50 КК України). Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
Визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, у рішенні Європейського суду по справі від 03.10.2002 року «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».
З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги обставини вчинених кримінальних правопорушень, та те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного та його майновий стан, наявність обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України - у виді обмеження волі, за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі. Остаточне покарання, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України (шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим) призначити у виді позбавлення волі, з подальшим звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні обвинуваченому саме такого виду покарання.
Суд вважає, що у цьому випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Під час проведення досудового розслідування та судового розгляду, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід в виді цілодобового домашнього арешту, підстави для продовження дії якого до набрання вироком законної сили відсутні.
Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України цілодобовий домашній арешт, застосований до ОСОБА_6 з 18.03.2026 року по 02.07.2026 року, зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 16.03.2026 року по 17.03.2026 року слід зарахувати у строк покарання за правилами ст. 72 КК України із розрахунку - один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 18.03.2026 року, підлягає скасуванню.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначеним цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна.
Оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачений одержав грошові кошти у сумі 1000 грн, вказані кошти підлягають спеціальній конфіскації на підставі п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України.
Документально підтверджені процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні на залучення експертів підлягають стягненню на користь держави з обвинуваченої на загальну суму 9805 (дев`ять тисяч вісімсот п`ять) гривень 40 (сорок) копійок, а саме за проведення:
- експертизи за експертною спеціалізацією 5.2 «дослідження вибухових пристроїв, слідів та обставин вибуху», витрати на проведення якої склали 2674,20 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири гривень двадцять копійок) гривень;
- експертизи за експертною спеціалізацією 5.2 «дослідження вибухових пристроїв, слідів та обставин вибуху», витрати на проведення якої склали 3565,60 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) гривень;
- експертизи за експертною спеціалізацією 8.6 «дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», витрати на проведення якої склали 3565,60 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) гривень.
Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання:
-за ч. 1 ст. 309 КК України у виді - обмеження волі на строк 1 (один) рік;
-за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом визначеного іспитового строку, такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Початок іспитового строку засудженому ОСОБА_4 відраховувати з 02.07.2026 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в виді домашнього арешту - скасувати. 
На підставі ч. 1, 5 ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , а саме з 16.03.2026 року по 17.03.2026 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 18.03.2026 року по 02.07.2026 року відповідно до ч. 1, 7 ст. 72 КК України з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 18.03.2026 року.
Застосувати спеціальну конфіскацію у власність держави до грошових коштів, які ОСОБА_4 отримав внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.
Речові докази, а саме:
- запобіжну чеку запалу від ручної осколкової гранати М67 та осколки вказаної гранати,
- залишки гранати РГД-5 та важіль, 
- речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору – канабіс (маса у висушеному стані 27,36 г), яка знаходиться в скляній банці
після набрання вироком законної сили - знищити.
Стягнути із засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз на загальну суму 9805 (дев`ять тисяч вісімсот п`ять) гривень 40 копійок.
Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення з обмеженнями, визначеними ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1