Єдиний унікальний номер 205/15871/25
Номер провадження2/205/1312/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)
03 липня 2026 року місто Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Курбанової Н.М.
за участю секретаря судового засідання Коваленко Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Какун А.С. звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 48 453,24 гривень та вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 10.02.2020 року між ТОВ « Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» (далі – ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №1824530304 за умовами якого відповідач отримав кредит. Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов?язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов?язання в повному обсязі у строк та на умовах, передбачених Договором. Проте відповідач свої зобов?язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість. 
07.10.2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, на підставі якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) АТ «ТАСКОМБАНК» свої права вимоги до позичальників, а АТ «ТАСКОМБАНК» набуває Права вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує ТОВ «ФК «ЦФР» за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим договором.
26.06.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/20-Ф від 26.06.2024 року, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов?язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов?язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, Договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги.
Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу №НІ/11/20-Ф від 26.06.2024 року Реєстру права вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 33 653,24 гривень, з яких: 25 050,90 гривень – загальна заборгованість по тілу кредиту, 3,68 гривень – загальна заборгованість по відсоткам, 8 598,66 – загальна заборгованість по комісії, 0, 00 гривень – пеня/штрафи.
Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов?язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 26.06.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Відповідач ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №1824530304 від 10.02.2020 року в сумі 33 653,24 гривень, з яких: 25 050,90 гривень – загальна заборгованість по тілу кредиту, 3,68 гривень – загальна заборгованість по відсоткам, 8 598, 66 – загальна заборгованість по комісії, 0, 00 гривень – пеня/штрафи.
11.02.2021 року між ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладений Договір позики №1762744 за умовами якого останній отримав позику. Цей договір укладено у формі електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідач свої зобов?язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість. 14.06.2021 року між ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №5 від 21.09.2021 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 14 800,00 гривень, з яких: 4 000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 800,00 гривень - сума заборгованості за відсотками; 0,00 – сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов?язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики №1762744 від 11.02.2021 року в розмірі 14 800,00 гривень, з яких: 4 000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 800,00 гривень - сума заборгованості за відсотками; 0,00 – сума заборгованості за пенею.
Оскільки, відповідач отримані кошти за договором позики та договором кредиту у строки обумовлені сторонами не повернув, що призвело до утворення заборгованості у загальному розмірі 48 453,24 гривень, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 21.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Какун А.С. в судове засідання не з`явилася, в прохальній частині позову просила розглядати справу за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено, що 10.02.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» (далі – ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №1824530304. 
Відповідно до п.1.1 Договору, кредитодавець зобов?язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Пунктом 1.2 Договору, зазначено, що кредит надається позичальнику на наступних умовах: тип кредиту-кредит, сума кредиту - 40 945,83 гривень, строк, на який надається кредит - 36.
Відповідно до п.1.3 Договору, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №4530304, який є невід`ємною частиною цього Договору.
Підписавши цей Договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів: 33 517,80 гривень та 650,00 гривень за реквізитами зазначеними в п.1.4 Договору.
Вищезазначений Договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (розміщені на сайті товариства та з якими відповідач ознайомився до укладення договору та до яких приєднався власноруч підписавши Договір) складають єдиний кредитний договір.
Відповідно до п.2.1 Договору, всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» від ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 17.01.2020, які розміщені на сайті кредитодавця та з якими позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей Договір.
Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07.10.2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, на підставі якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) АТ «ТАСКОМБАНК» свої права вимоги до позичальників, а АТ «ТАСКОМБАНК» набуває Права вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує ТОВ «ФК «ЦФР» за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим договором.
26.06.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №НІ/11/20-Ф від 26.06.2024 року, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов?язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов?язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, Договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги.
Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу №НІ/11/20-Ф від 26.06.2024 року Реєстру права вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача 
ОСОБА_1 (2890) в сумі 33 653,24 гривень, з яких: 25 050,90 гривень – загальна заборгованість по тілу кредиту, 3,68 гривень – загальна заборгованість по відсоткам, 8 598,66 – загальна заборгованість по комісії, 0, 00 гривень – пеня/штрафи.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 26.06.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Судом встановлено, що 11.02.2021 року між ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 укладений Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1762744, за умовами якого останній отримав позику.
Договір укладено у формі електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора згідно Закону України «Про електронну комерцію».
Підписанням договору позики відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений на сайті товариства з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, а також погодився, що до моменту підписання Договору позики вивчив договір та Правила надання коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі й на умовах фінансового кредиту товариства, які розміщені на веб-сайті товариства, їх зміст, суть, об?єм зобов?язань сторін та наслідки укладення договору йому зрозумілі (п.п.4.1,4.2 Договору). 
За п.1 Договору, позикодавець зобов?язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику), на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 
Відповідно до п.2 Договору, сума позики 4 000,00 гривень, строк позики 30 днів, процентна ставка /(базова)/день 1,99% (фіксована), дата повернення (останній день) 13.03.2021, знижена процентна ставка/день 0,69%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день – 2,70 %.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.06.2021 року між ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. В подальшому до договору факторингу укладалися Додаткові Угоди.
Відповідно до реєстру боржників №5 від 21.09.2021 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 (6069) в сумі 14 800,00 гривень, з яких: 4 000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 800,00 гривень - сума заборгованості за відсотками; 0,00 – сума заборгованості за пенею. 
Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов?язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 , останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. 
З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 
Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений документ сформований в системі іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах,що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні,новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Таким чином, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право належного кредитора до відповідача  ОСОБА_1 за Кредитним договором №1824530304 від 10.02.2020 року та за Договором позики №1762744 від 11.02.2021 року.
Згідно з положеннями частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На підставі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтею 1049ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Варто звернути увагу, що засади доказування у цивільному судочинстві свідчать, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.
Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 року у справі №219/1704/17 зазначив, що «в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.»
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже зобов`язання позичальника з повернення кредиту виникає не з моменту підписання кредитного договору, а з моменту отримання кредитних коштів. Видача кредиту має бути підтверджена належними доказами. За відсутності доказів на підтвердження факту передання позичальнику кредитних коштів суд не має правових підстав задовольняти позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості.
У спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанови Верховного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 243/7840/15, від 21 лютого 2024 року у справі № 415/160/17)
У постанові від 22.09.2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
У постанові Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі №910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
В цьому контексті слід звернути увагу, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі № 755/2284/16-ц.
Суд зазначає, що на підтвердження факту укладення Кредитного договору №1824530304 від 10.02.2020 року та Договору позики №1762744 від 11.02.2021 рокупозивачем надано копії: Кредитного договору №1824530304 від 10.02.2020 року, Паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4530304, Заяви-анкети на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР», власноруч підписаних відповідачем; Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1762744 від 11.02.2021 року, підписаного відповідачем електронним підписом.
Позивачем також надано документи, що підтверджують права вимоги за Договором про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року та Договором факторингу № НІ/11/20-Ф від 26.06.2024 року.
Разом з тим, належних та допустимих доказів фактичного надання відповідачу  ОСОБА_1 кредитних коштів за Кредитним договором №1824530304 від 10.02.2020 року та за Договором позики №1762744 від 11.02.2021 рокуматеріали справи не містять. Зокрема позивачем не надано платіжних інструкцій, банківських виписок, документів платіжної системи або інших первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.
Аналізуючи у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази надання відповідачу грошових коштів у розмірі визначеному Кредитним договором та Договором позики, що б свідчило про належне виконання кредитором своїх зобов`язань за вищезазначеними договорами, надані позивачем розрахунки заборгованості не є первинними документами у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та не свідчить про видачу відповідачу грошових коштів, які зазначені в договорі кредиту та договорі позики.
Сам по собі факт укладення кредитного договору та договору позики в електронній формі не є безумовним доказом отримання позичальником грошових коштів, оскільки кредитні договори є реальними та вважаються виконаними кредитодавцем після надання коштів позичальнику.
Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту видачі відповідачу кредитних коштів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
За відсутності доказів видачі кредитних коштів суд позбавлений можливості дійти висновку про виникнення у відповідача обов?язку з повернення кредитних коштів.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, є необгрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 263-265, 280-289, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до  ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про сторін по справі:
Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.
Представник позивача: Какун Анна Станіславівна, РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; адреса фактична: АДРЕСА_3 .

Суддя          Курбанова Н.М.