21.05.2026 Справа № 335/7847/25
Справа № 335/7847/25
Провадження № 2/756/1236/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого - судді Жука М.В.,
при секретарі Колядінцевій П.В. 
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про повернення грошових коштів,
у с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя із позовом до ТОВ «Укрдебт Плюс» про повернення грошових коштів.
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 12.08.2025 справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначає, що 18.01.2008 ВАТ «Сведбанк» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір № 0703/0108/71-730 та в цей же день був укладений договір поруки № 0703/0108/71-370-Р-1, за яким поручителем виступала ОСОБА_2 , а також в цей же день укладено Іпотечний договір № 0703/0108/71-370-Z-1. Право вимоги за кредитним договором неодноразово передавалось та перейшло до ТОВ «Укрдебт Плюс», з яким ОСОБА_1 уклав договір про припинення зобов`язання шляхом передання відступного у розмірі 228 600 грн. 00 коп., на виконання якого були сплачені вказані кошти.
Оскільки ТОВ «Укрдебт Плюс» не має право займатись діяльністю надання фінансових послуг та не є колекторською компанією, що свідчить про відсутність у товариства повноважень на стягнення з позивачів 228 600 грн. 00 коп., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд повернути їм неправомірно стягнуті кошти в розмірі 228 600 грн. 00 коп.
У відзиві на позовну заяву ТОВ «Укрдебт Плюс», посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позову, просило відмовити у задоволенні позову. Зазначає про те, що з ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог, за яким до товариства перейшло право вимоги за договором № 0703/0108/71-730, а 26.12.2023 товариством укладено з ОСОБА_1 договір № 2425470 про припинення зобов`язання шляхом передання відступного, на виконання якого ОСОБА_1 сплачено вказану суму коштів, після чого ТОВ «Укрдебт Плюс» надало ОСОБА_1 довідку про виконання зобов`язання за вищевказаним договором, а також припинило обтяження предмета іпотеки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, договір № 2425470 укладено з ОСОБА_1 , при цьому ОСОБА_2 стороною договору не є. Таким чином, права позивачів товариством не порушені, а тому вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.
У відповіді на відзив представник позивачів - адвокат Погосян М.А., зазначаючи про те, що відповідачем у відзиві не спростовано доводи, викладені у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі.
Представник позивачів - адвокат Погосян М.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.
Представник ТОВ «Укрдебт Плюс» - Янчук А.А. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на викладені у відзиві обставини.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
Відповідно до змісту ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом установлено, що 18.01.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0703/0108/71-370, відповідно до умов якого банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 46 000 доларів США строком до 18.01.2038 року включно на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі (т. 1 а.с. 17-25).
18.01.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 0703/0108/71-370-Р-1, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику (т. 1 а.с. 26).
Крім того, 18.01.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 0703/0108/71-370-Z-1, за яким забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 0703/01058/71-310 від 18.01.2008. На забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 46-48).
Договором купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012, укладеним між ПАТ «Сведбанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець), продавець відступив, а покупець прийняв право вимоги за кредитними договорами, укладеними продавцем.
Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.09.2018, що набрало законної сили, у задоволенні позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.
Цим рішенням установлено та відповідно до ч. 4. ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає, що банк разом із позичальником змінили істотні умови кредитного договру без відома та згоди поручилеля. а тому суд дійшов висновку про припинення поруки ОСОБА_3 за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договром № 0703/0108/71-370.
Між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ «Укрдабт Плюс» набуло статус кредитора за договором № 0703/0108/71-370 від 18.01.2007 та договорами забезпечення по цьому кредиту. 
Згідно з листом Національного банку України № 14-0005/57238 від 24.07.2025 станом на дату цього листа в Державному реєстрі фінансових установ, інших реєстрах осіб, державне регулювання та нагляд за діяльністю яких здійснює Національний банк, немає будь-якої інформації стосовно ТОВ «Укрдебт Плюс». Також, інформація щодо ТОВ «Укрдебт Плюс» відсутня у реєстрі колекторських компаній. Зважаючи на викладене, Національний банк не здійснює функції нагляду за діяльністю вказаної установи.
26.12.2023 між ТОВ «Укрдебт плюс» та ОСОБА_1 укладено договір № 2425470 про припинення зобов`язання шляхом передання відступного, за яким сторони дійшли згоди про припинення первісних зобов`язань боржника, які виникли на підставі кредитного договору № 0703/0108/71-370 від 18.01.2008 шляхом передачі боржником кредитору суми відступного.
Відступним за даним договором № 2425470 від 26.12.2023 є грошові кошти у розмірі 228 600 грн. 00 коп.
Згідно пунктів 2.1-2.3 договору № 2425470 від 26.12.2023 з дати отримання кредитором грошових коштів у розмірі 228 600 грн. 00 коп. припиняються зобов`язання, які визначені кредитним договором. Після фактичного зарахування грошових коштів в повному обсязі, кредитор зобов`язується провести списання залишку заборгованості за основним боргом за кредитним договором у розмірі 1 106 669 грн. 93 коп., а також за нарахованими та не сплаченими процентами у розмірі 1 041 698 грн. 09 коп. у повному обсязі. Кредитор зобов`язується після отримання відступного, надати документи для зняття обтяження з майна, яким забезпечене виконання зобов`язання по кредитному договору, а саме з квартири: АДРЕСА_1 . З дати отримання кредитором грошових коштів, які передані боржником кредитору в якості відступного на підставі цього договору, всі спори і претензії, пов`язані з укладенням, виконанням, змінами та/чи припиненням кредитного договору вважаються врегульованими, про що кредитор зобов`язується надати довідку.
На виконання укладеного договору № 2425470 від 26.12.2023 ОСОБА_1 сплачено на користь ТОВ «Укрдабт Плюс» 228 600 грн. погашення заборгованості за КД № 0703/0108/71-370 згідно договору № 2425470 про припинення зобов`язань шляхом передання відступного, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 59Т004С81 від 25.12.2023.
Згідно витягу з державного реєстру речових прав 26.12.2023 припинено іпотеку квартири АДРЕСА_1 на підставі листа ТОВ «Укрдебт Плюс» № 1146/2/02/2425470 від 26.12.2023.
Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору (п. 3 ст. 3 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. 
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
При цьому, відповідно до викладеної правової позиції у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 № 906/1174/18 відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.
Таким чином, враховуючи те, що Національний банк України прийняв рішення від 02.10.2015 про відкликання ліцензії та ліквідацію ПАТ Дельта Банк», ТОВ «Укрдебт Плюс», придбаваючи право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором не мав бути фінансовою установою та отримувати ліцензію на зайняття діяльністю з надання фінансових послуг.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), обов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). 
Статтею 600 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.
Враховуючи, що під час розгляду справи установлено, що ТОВ «Укрдебт Плюс» став новим кредитором за зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникло на підставі кредитного договору № 0703/0108/71-730, між ними досягнуто домовленість та укладено договір про припинення зобов`язання шляхом передання відступного у розмірі 228 600 грн. 00 коп., умови якого сторонами виконано у повному обсязі, суд дійшов висновку про правомірність набуття відповідачем грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 на виконання умов укладеного між ними договору, що сторонами не оспорювався та є чинним.
При цьому, ОСОБА_2 не є стороною кредитного договору, за яким сплачено спірні кошти, рішенням суду, яке набрало законної сили, відмовлено у стягненні з неї грошових коштів як з поручителя, вона не була стороною договору про припинення зобов`язання шляхом передання відступного, суд дійшов висновку про відсутність порушення її прав чи законних інтересів діями відповідача щодо прийняття грошових коштів на виконання укладеного між ним та ОСОБА_1 договору.
Крім того, посилання позивачів на порушення відповідачем колекторської діяльності спірних правовідносин не стосується, оскільки ТОВ «Укрдебт Плюс» є новим кредитором у зобов`язанні та не залучало третіх осіб для врегулювання заборгованості.
Інші доводи позивачів та їх представника не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
З огляду на викладене позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -
в и р і ш и в :
У позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про повернення грошових коштів - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня складення рішення суду апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 25.05.2026.