Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/1479/26
Номер провадження2/173/1552/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
15 червня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,
за участі: 
секретаря Салтикової С.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Верхньодніпровський ливарно-механічний завод», третя особа: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про зняття заборони з нерухомого майна,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі договору купівлі - продажу від 18.05.2000 має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . При намірі продати квартиру виявила, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про зареєстроване обтяження речових прав на вказане нерухоме майно від 12.02.2007; підстава обтяження: повідомлення б/н від 02.06.1990 Завод ЧЛЗ ім. 1 Травня. Власником даної квартири зазначено ОСОБА_2 , якого позивач взагалі не знає. Оскільки обтяження створює перешкоди у розпорядженні своєю власністю, тому звернулася в суд з відповідним позовом. 
Провадження у справі відкрито 13.05.2026.
У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. 
Представник відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського державного нотаріального округу, позивачем було придбано квартиру АДРЕСА_2 . Договір зареєстровано в реєстрі за № 611. Вказана квартира належала продавцям - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на підставі Договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 06.04.1998. 
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 475888489 від 06.05.2026, на вказану квартиру зареєстроване обтяження: тип обтяження: заборона на нерухоме майно № 116/90; реєстраційний номер обтяження: 4481414; зареєстровано: 12.02.2007 року реєстратором Верхньодніпровська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: повідомлення б/н від 02.06.1990 року Завод ЧЛЗ ім. 1 Травня.
Відповідно до сповіщення про видачу позики № 5 за червень 1990 року, Верхньодніпровській нотаріальній конторі повідомляється про видачу на ім`я ОСОБА_2 позики на будівництво садового будинку, на підставі чого нотаріусом видана заборона від 02.06.1990.
За приписами статей 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом установлено, що заборону на нерухоме майно було накладено 02.06.1990 на підставі сповіщення про видачу ОСОБА_2 позики на будівництво садового будинку.
Разом з тим наявними у справі доказами підтверджується, що після накладення заборони право власності на спірну квартиру неодноразово переходило до інших осіб. Зокрема, відповідно до договору купівлі-продажу від 18.05.2000 позивач набула право власності на квартиру від Ціватих, яким зазначене майно належало на підставі договору міни 1998 року.
При цьому матеріали справи не містять доказів існування на час розгляду справи будь-яких невиконаних зобов`язань за позикою, на підставі якої було накладено заборону, відомостей про наявність правонаступника кредитора чи заявлення будь-яких майнових вимог щодо спірної квартири. Також відсутні докази того, що збереження такого обтяження понад тридцять років після його накладення має законну мету та є необхідним для захисту прав будь-яких осіб.
За таких обставин суд дійшов висновку, що правові підстави для подальшого існування обтяження відсутні. Збереження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону, походження та актуальність якої не підтверджені належними доказами, є невиправданим втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном та створює перешкоди у здійсненні ним правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження належним йому майном.
За таких обставин суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ПАТ «Верхньодніпровський ливарно-механічний завод» (Харківська область, м. Харків, вул. Роллана Ромен, 12, ЄДРПОУ: 00292853), третя особа: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області (Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхньодніпровськ, вул. Дніпровська, 88) про зняття заборони з нерухомого майна - задовольнити.
Зняти заборону на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 4481414; зареєстроване 12.02.2007; підстава обтяження: повідомлення б/н від 02.06.1990, Завод ЧЛЗ ім. 1 Травня; заборона № 116/90, архівний запис № 85939-67 від 15.10.2001.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв