ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" червня 2026 р. справа № 300/4901/25
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі, також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також – відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якій просить:
– визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу, ОСОБА_1 , періоду участі у бойових діях з 14.06.1982 по 10.03.1983 в складі обмеженого контингенту радянських військ у Демократичній Республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці, а також щодо відмови у здійсненні відповідного перерахунку та виплати пенсії по інвалідності у зв`язку з включенням цього періоду до страхового стажу;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період участі у бойових діях з 14.06.1982 року по 10.03.1983 року в складі обмеженого контингенту радянських військ у Демократичній республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманої пенсії по інвалідності у зв`язку із зарахуванням до страхового стажу зазначеного періоду участі у бойових діях з 14 червня 1982 року по 10 березня 1983 року в складі обмеженого контингенту радянських військ у Демократичній Республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці, починаючи з дати призначення пенсії ОСОБА_1 , тобто з 20 травня 2016 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності. У травні 2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою зарахування періоду участі позивача у бойових діях з 14.06.1982 по 10.03.1983 у складі обмеженого контингенту радянських військ у республіці Афганістан у кратному розмірі. В результаті розгляду заяви позивача, відповідач повідомив що період участі в бойових діях з 10.03.1983 по 14.08.1984 було зараховано до страхового стажу позивача у кратному розмірі, натомість період проходження строкової військової служби з 25.03.1982 по 09.03.1983 не підлягає зарахуванню до страхового стажу в кратному розмірі, оскільки не пов`язаний з виконанням інтернаціонального обов`язку та участю в бойових діях. Позивач вважає таку відмову протиправною з мотивів, що даний період роботи участі у збройних силах срср в республіці Афганістан підтверджується належними та достатніми доказами. Відтак, просить позов задовольнити (а.с. 1-26).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 28-29).
01.08.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вказує, що рішення про відмову у зарахуванні спірного періоду військової служби до страхового стажу позивача у кратному розмірі вмотивовано тим, що позивач протягом спірного періоду проходив строкову військову службу, яка відповідно до норм чинного станом на дату призначення пенсії законодавства не підлягала зарахуванню до страхового стажу в кратному розмірі, у зв`язку з чим період проходження позивачем військової служби з 14.06.1982 по 09.03.1983 було зараховано до його страхового стажу в ординарному розмірі. Відповідач вказує, що кратному обчисленню підлягали періоди безпосередньої участі у бойових діях, натомість аналогічної вимоги щодо періодів проходження строкової військової служби на той час не існувало. З огляду на це просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 33-166).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 07.08.2025 по 22.08.2025 згідно наказу від 25.07.2025 № 213-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 174), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
11.08.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив. У своїй відповіді на відзив позивач заперечив проти аргументів відповідача про непідтвердження проходження позивачем військової служби у зоні бойових дій та виклав аргументи щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за весь період їх заявлення (а.с. 167-173).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.08.2025 по 03.09.2025 згідно наказу від 20.08.2025 № 261-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 174), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.09.2025 по 07.10.2025 згідно наказу від 15.09.2025 № 290-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 174), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 30.10.2025 по 07.11.2025, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 19.01.2026 по 30.01.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 17.03.2026 по 20.03.2026 згідно наказу від 11.03.2026 № 19-В, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 18.05.2026 по 22.05.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.05.2016 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с. 44).
З 20.05.2016 позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи у зв`язку з травмою (контузією), пораненням, захворюванням, так, пов`язаним з проходженням військової служби та перебуванням у країнах, де велись бойові дії (а.с. 95).
Відповідно до змісту розрахунку стажу, долученого до рішення про призначення позивачу пенсії по інвалідності, період стажу з 25.03.1982 по 09.03.1983 із приміткою "військова служба" зараховано позивачу до страхового стажу в ординарному розмірі, період військової служби з 10.03.1983 по 14.08.1984 зараховано до страхового стажу позивача із кратністю 3. Загальна тривалість страхового стажу позивача станом на дату призначення пенсії становить 37 років 06 місяців 11 днів (а.с. 45).
За змістом запису № 5 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , в період з 25.03.1982 по 14.08.1984 позивач проходив службу в рядах радянської армії, підставою для внесення запису слугував військовий квиток позивача та обліково-послужна картка до військового квитка НОМЕР_2 (а.с. 74).
Відповідно до відомостей обліково-послужної картки серії до військового квитка НОМЕР_2 , в пункті 16 картки вказані відомості про призначення та переміщення по службі, в якому вказано, що позивач був зарахований водієм до складу Військової частини польова пошта НОМЕР_3 та проходив службу в даній військовій частині з 17.06.1982 (зворотна сторона а.с. 14).
Відповідно до змісту військового квитка серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині польова пошта НОМЕР_3 з 17.06.1982, що підтверджується записом у пункті 15 на сторінці 4 військового квитка позивача. Відомості про дату виключення із Військової частини у військовому квитку відсутні (а.с. 16). Записом у розділі ІІІ військового квитка позивача на сторінці 10 підтверджується отримання позивачем зброї, а саме АК-749… 18.06.1982. Дата здачі такої зброї – 14.08.1984 (зворотна сторона а.с. 17).
В довідці № 8/1815 від 24.05.2016, виданій ІНФОРМАЦІЯ_2 вказується, що ОСОБА_1 в період з 25.03.1982 по 14.08.1984 проходив військову службу в армії, в тому числі брав участь у бойових діях в період з 10.03.1983 по 14.08.1984 в Демократичній республіці Афганістан у складі Військової частини польова пошта НОМЕР_4 (а.с. 83).
В довідці № 1/29 від 08.12.2016, виданій ІНФОРМАЦІЯ_2 вказується, що ОСОБА_1 в період з 13.03.1983 по 14.08.1984 проходив військову службу в Демократичній республіці Афганістан у складі Військової частини польова пошта НОМЕР_4 (а.с. 25).
В довідці № 8/679 від 14.12.2015, виданій ІНФОРМАЦІЯ_2 вказується, що ОСОБА_1 дійсно брав участь у бойових діях в період з 10.03.1983 по 14.08.1984 в Демократичній республіці Афганістан (а.с. 25).
Відповідно до відомостей Анкети-запиту про підтвердження проходження військової служби та других даних щодо ОСОБА_1 , в пункті 8 анкети зазначено інформацію про період служби (місяць, рік прибуття і вибуття, місць, звідки прибув і куди вибув), а саме зазначено, що позивач з 17.06.1982 по 10.03.1983 перебував у складі Військової частини польова пошта НОМЕР_3 , а з 10.03.1983 по 14.08.1984 – у складі Військової частини польова пошта НОМЕР_4 (а.с. 21).
За змістом наданої позивачем довідки № 6/3/1-464 від 24.04.2004, виданої воєнно-медичним музеєм міністерства оборони рф, ОСОБА_1 , водій військової частини польова пошта НОМЕР_3 , проходив лікування вірусного гепатиту А з 10.10.1982 по 24.11.1982 (а.с. 23).
На підтвердження свого статусу, як особи, яка брала участь у бойових діях у республіці Афганістан, позивачем надано суду копію ордерної книжки (а.с. 19-20).
16.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про зарахування до його страхового стажу періоду участі позивача у бойових діях з 14.06.1982 по 10.03.1983 в складі обмеженого контингенту радянських військ у Демократичній республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці та здійснити у зв`язку з цим перерахунок пенсії позивачу (зворотна сторона а.с. 10 – а.с. 12).
У відповідь на дану заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надіслало позивачу лист № 4467-4042/К-02/8-0900/25 від 30.05.2025, в якому зазначило, що період з 25.03.1982 по 09.03.1983, під час якого позивач проходив строкову військову службу зараховано до його страхового стажу в ординарному розмірі, натомість період з 10.03.1983 по 14.08.1984, під якого позивач брав участь у бойових діях у складі обмеженого контингенту радянських військ в Демократичній республіці Афганістан зараховано до його страхового стажу у кратному розмірі, з огляду на що пенсія призначена відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 10).
Вважаючи вказану відмову протиправною, з метою зобов`язання зарахування періоду проходження позивачем військової служби до його страхового стажу в кратному розмірі, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами частини 1 статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, який набув чинності з 1 січня 2004 року.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною 1 статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі – закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Пунктом 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.
Положенням частини 3 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 року передбачено, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Відповідно до пункту а статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII та частини 1 статті 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12 серпня 1993 р. № 637 (надалі, також – Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (пункт 1 Порядку).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи (служби) є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі № 550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі № 682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі № 359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.
Положеннями підпункту 6 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі, також – Порядок № 22-1, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі – відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі – Положення), а у разі необхідності – за формою згідно з додатком 3 до Положення.
За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року – довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Період перебування на інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії (далі – МСЕК).
Період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01 січня 2010 року – довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку;
3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення).
За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року (додаток 1).
За бажанням особи для додаткового виключення періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до абзацу третього частини першої статті 40 Закону за період з 01 липня 2000 року до 01 січня 2005 року подається довідка з місця роботи про період такої відпустки.
Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідку згідно з додатком 1 до цього Порядку;
4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;
5) документи, які засвідчують особливий статус особи:
посвідчення учасника бойових дій та довідка військового комісаріату про період (періоди) участі у бойових діях (при призначенні пенсії згідно з абзацом шостим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону);
довідка МСЕК про визнання особи інвалідом унаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку (при призначенні пенсії згідно із абзацом шостим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону);
висновок МСЕК щодо причинного зв`язку смерті особи з пораненням, контузією, каліцтвом, одержаними при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або захворюванням, пов`язаним з перебуванням на фронті, ліквідацією Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку (при призначенні пенсії згідно з абзацом шостим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону);
довідка МСЕК про визнання особи інвалідом по зору I групи – сліпим (при призначенні пенсії згідно з абзацом третім пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону);
документи закладу охорони здоров`я про наявність відповідного захворювання: гіпофізарний нанізм (ліліпути), диспропорційні карлики (при призначенні пенсії згідно із абзацом другим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону);
посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи");
документи про народження та виховання дитини до чотирнадцятирічного віку (при призначенні пенсії згідно із пунктом "ж" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення");
документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону);
заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі – ДРАЦС) про смерть, рішення суду про визнання її безвісно відсутньою тощо), у разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда (при призначенні пенсії згідно з абзацом п`ятим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону);
6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).
За змістом пункту 2.2 розділ ІІ Порядку № 22-1, до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу.
Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.
До заяви про призначення пенсії по інвалідності військовослужбовців строкової служби додається копія свідоцтва про хворобу, видана і завірена військовим комісаріатом за місцем зняття військовослужбовця з військового обліку, або довідка військово-лікарської комісії. Якщо інвалідність настала після звільнення з військової служби, то замість копії свідоцтва про хворобу подаються довідка військового комісаріату про проходження військової служби із зазначенням дати призову, дати і підстави звільнення з військової служби та висновок МСЕК про те, що інвалідність пов`язана з проходженням військової служби.
Спільною постановою Центрального Комітету КПРС і Ради Міністрів СРСР від 17.01.1983 № 59-27 "Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям" було передбачено зараховувати до вислуги років для призначення пенсії один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання, незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв`язку із цим на лікуванні в лікувальних закладах.
Законом СРСР "Про загальний військовий обов`язок" від 12.07.1967 № 1950-VII і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.
Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.
За змістом пункту 6 Порядку № 637, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ. 
Час перебування в партизанських загонах і з`єднаннях у період Великої Вітчизняної війни встановлюється за довідками штабів партизанського руху або архівів (за місцем діяльності партизанських загонів і з`єднань).
Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до трудового стажу на підставі довідок військових комісаріатів, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2).
Для підтвердження служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції приймаються довідки, які видаються в порядку, що визначається МВС (додаток № 3).
Повертаючись до матеріалів справи, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
ОСОБА_1 з 20.05.2016 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до змісту розрахунку стажу, долученого до рішення про призначення позивачу пенсії по інвалідності, період стажу з 25.03.1982 по 09.03.1983 із приміткою "військова служба" зараховано позивачу до страхового стажу в ординарному розмірі, період військової служби з 10.03.1983 по 14.08.1984 зараховано до страхового стажу позивача із кратністю 3. Загальна тривалість страхового стажу позивача станом на дату призначення пенсії становить 37 років 06 місяців 11 днів.
Судом встановлено, що в матеріалах пенсійної справи позивача наявні, зокрема, копія його трудової книжки, військового квитка, обліково-послужної картки до військового квитка та довідка ІНФОРМАЦІЯ_3 № 8/1815 від 24.05.2016.
За змістом запису № 5 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , в період з 25.03.1982 по 14.08.1984 позивач проходив службу в рядах радянської армії, підставою для внесення запису слугував військовий квиток позивача та обліково-послужна картка до військового квитка НОМЕР_2 .
Відповідно до змісту військового квитка серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині польова пошта НОМЕР_3 з 17.06.1982, що підтверджується записом у пункті 15 на сторінці 4 військового квитка позивача. Відомості про дату виключення із Військової частини у військовому квитку відсутні (а.с. 16). Записом у розділі ІІІ військового квитка позивача на сторінці 10 підтверджується отримання позивачем зброї, а саме АК-749… 18.06.1982. Дата здачі такої зброї – 14.08.1984 (зворотна сторона а.с. 17).
Відповідно до відомостей обліково-послужної картки серії до військового квитка НОМЕР_2 , в пункті 16 картки вказані відомості про призначення та переміщення по службі, в якому вказано, що позивач був зарахований водієм до складу Військової частини польова пошта НОМЕР_3 та проходив службу в даній військовій частині з 17.06.1982.
Суд зазначає, що аналіз вказаних документів дає підстави для висновку про те, що доводи відповідача про те, що позивач у спірний період проходив строкову службу є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Суд зауважує, що з 17.06.1982 позивач був переведений до Військової частини польова пошта НОМЕР_3 , а з 10.03.1983 до Військової частини польова пошта НОМЕР_4 .
Відповідно до відомостей військового квитка позивача, йому було видано зброю саме з 18.06.1982, тобто наступного дня після його переведення до Військової частини польова пошта НОМЕР_3 .
Суд звертає увагу відповідача, що позивач був зарахований до особового складу Військової частини польова пошта НОМЕР_3 водієм.
Водночас, в довідці № 8/1815 від 24.05.2016, виданій ІНФОРМАЦІЯ_2 вказується, що ОСОБА_1 в період з 25.03.1982 по 14.08.1984 проходив військову службу в армії, в тому числі брав участь у бойових діях в період з 10.03.1983 по 14.08.1984 в Демократичній республіці Афганістан у складі Військової частини польова пошта НОМЕР_4 .
Тобто, період перебування позивачем на військовій службі у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 не зазначений як період участі в бойових діях.
В цьому контексті суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом Анкети-запиту про підтвердження проходження військової служби та других даних щодо ОСОБА_1 , в пункті 8 анкети зазначено інформацію про період служби (місяць, рік прибуття і вибуття, місць, звідки прибув і куди вибув), а саме зазначено, що позивач з 17.06.1982 по 10.03.1983 перебував у складі Військової частини польова пошта НОМЕР_3 , а з 10.03.1983 по 14.08.1984 – у складі Військової частини польова пошта НОМЕР_4 . Тобто, відомостями даної анкети підтверджується те, що позивач проходив військову службу в складі Військової частини польова пошта НОМЕР_3 у спірний період.
Системний аналіз наданих суду доказів дає підстави для висновку про те, що в період з 17.06.1982 по 10.03.1983 позивач перебував у складі Військової частини польова пошта НОМЕР_3 та брав участь у бойових діях.
Суд зауважує, що відповідачем не було належним чином виконано обов`язки щодо перевірки інформації в наданих документах, оскільки відомості в наявних у матеріалах пенсійної справи документах, а саме військовому квитку та обліково-послужної картки до нього та довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 відрізняються між собою та є неузгодженими.
Факт проходження позивачем військової служби, пов`язаної з участю в бойових діях підтверджується, на думку суду, також видачею позивачу зброї, відомості про що є у його військовому квитку.
Поряд з цим, суд заперечує проти доводів відповідача про проходження позивачем іншого виду служби, ніж участь у бойових діях, оскільки у військовому квитку позивача міститься запис про зарахування його курсантом з 10.04.1982 по його переведення до складу Військової частини польова пошта НОМЕР_3 , з огляду на що, відсутні підстави для висновку про проходження позивачем саме строкової військової служби у спірному періоді.
Варто зазначити, що норми Порядку № 637 передбачають, що періоди проходження військової служби можуть підтверджуватися комплексом документів, серед яких також наявний військовий квиток.
Таким чином, суд робить висновок про те, що позивач у період з 17.06.1982 по 10.03.1983 перебував у складі Військової частини польова пошта НОМЕР_3 та брав безпосередню участь у бойових діях.
У справі № 21-2438во07 Верховний Суд України виходив зокрема із того, що закони і нормативно-правові акти України, які регулюють пільговий порядок обчислення періоду проходження військовослужбовцями за рішенням Уряду колишнього СРСР військової служби в Демократичній Республіці Афганістан для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення пенсій та соціальних виплат, не є рівноцінною заміною відповідного законодавства колишнього СРСР. Тому при вирішенні конкретних спорів із питання застосування пільгового порядку обчислення періоду проходження військової служби суди повинні керуватися як законами і нормативними актами України, так і законодавством колишнього СРСР. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугою років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена, зокрема: спільною постановою Центрального Комітету КПРС і Ради Міністрів СРСР "Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям", Законом України "Про пенсійне забезпечення", постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" тощо.
Відповідно до частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
В контексті досліджуваного правого регулювання слід відзначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
В даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації щодо проходження позивачем військової служби та уточнити характер такої військової служби із подальшою перевіркою підстав для кратного зарахування періоду проходження військової служби до страхового стажу особи.
Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини, суд вважає, що підстав для не зарахування періоду проходження позивачем військової служби з 17.06.1982 по 10.03.1983 до страхового стажу позивача у кратному розмірі немає, відтак суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні періоду проходження військової служби до страхового стажу позивача, викладених у листі від 30.05.2025 № 4467-4042/К-02/8-0900/25 є протиправними.
Позивачем у позовній заяві заявлено наступні позовні вимоги:
"– визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу, ОСОБА_1 , періоду участі у бойових діях з 14.06.1982 по 10.03.1983 в складі обмеженого контингенту радянських військ у Демократичній Республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці, а також щодо відмови у здійсненні відповідного перерахунку та виплати пенсії по інвалідності у зв`язку з включенням цього періоду до страхового стажу;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період участі у бойових діях з 14.06.1982 року по 10.03.1983 року в складі обмеженого контингенту радянських військ у Демократичній республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманої пенсії по інвалідності у зв`язку із зарахуванням до страхового стажу зазначеного періоду участі у бойових діях з 14 червня 1982 року по 10 березня 1983 року в складі обмеженого контингенту радянських військ у Демократичній Республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці, починаючи з дати призначення пенсії ОСОБА_1 , тобто з 20 травня 2016 року.".
Суд звертає увагу позивача, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт проходження позивачем військової служби у Військовій частині польова пошта НОМЕР_3 з 17.06.1982, у зв`язку з чим вимога позивача про кратне зарахування періоду проходження військової служби з 14.06.1982 по 16.06.1982 задоволенню не підлягає як необґрунтована. Щодо вимоги про зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби 10.03.1983 у кратному розмірі, то суд зауважує, що дата 10.03.1983 зарахована до страхового стажу позивача у кратному розмірі. Таким чином, суд підлягає вирішенню питання про зарахування до страхового стажу позивача у кратному розмірі періоду проходження військової служби з 17.06.1982 по 09.03.1983.
Водночас суд зазначає, що дискреційні повноваження – це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто дискреційні повноваження – це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Суд зауважує, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. 
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).
Відтак, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Щодо строку звернення до суду, слід зазначити таке.
У спорах, що стосуються пенсійних виплат загальнозастосовною підставою для звернення до суду буде отримання від уповноваженого органу Пенсійного фонду України інформації про складові пенсійного забезпечення та порядок обчислення таких складових, оскільки без отримання відповідної інформації на запит, в особи не буде достатніх підстав в тому числі, для висновку про те, що органом Пенсійного фонду України було порушено порядок обчислення чи виплати нарахованої пенсійної виплати.
Однак національне законодавство оперує поняттям не тільки "дізнався про порушення права", але й поняттям "повинен дізнатися про порушення права".
У своїй постанові Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 з цього приводу зазначила наступне:
"35. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
36. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
37. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.
38. До того ж, як свідчать матеріали справи, звертаючись 18.10.2019 до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, позивач вже знав, що у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 розмір його пенсії обчислювався та виплачувався відповідачем відповідно до постанови № 1210.
39. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує".
Таким чином, важливо брати до уваги також момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення свого права та мав змогу виявити зацікавленість в отриманні інформації щодо належного виконання уповноваженим суб`єктом передбачених законом дій.
У позивача були відсутні підстави для припущень про те, що відповідачем не було зараховано до страхового стажу позивача період проходження позивачем військової служби у Демократичній республіці Афганістан не в кратному розмірі, з огляду на що відсутні підстави для обмеження строку звернення позивача до суду із даною позовною заявою.
Суд зауважує, що долучені до матеріалів справи копії військового квитка, обліково-послужної картки до нього та інші пов`язані з проходженням військової служби документи, з огляду на що вони були відомі відповідачу при вирішенні питання про призначення пенсії та зарахуванні стажу.
Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а також враховуючи те, що призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як орган, який уповноважений на вирішення питання щодо перерахунку пенсії позивача, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період участі у бойових діях з 17.06.1982 по 09.03.1983 в складі обмеженого контингенту радянських військ у Демократичній Республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про зарахування періоду проходження військової служби до страхового стажу у кратному розмірі, та, у зв`язку з цим провести з 20.05.2016 перерахунок та виплату його пенсії по інвалідності з урахуванням даного періоду страхового стажу у кратному розмірі та з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про часткове обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню частково.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною 2 статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_5 (а.с. 9).
У зв`язку з цим позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Інші витрати, питання про розподіл яких може бути вирішено судом, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду участі у бойових діях з 17.06.1982 по 09.03.1983 в складі обмеженого контингенту радянських військ у Демократичній Республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018), як орган, який уповноважений на вирішення питання щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ), зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період участі у бойових діях з 17.06.1982 по 09.03.1983 в складі обмеженого контингенту радянських військ у Демократичній Республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.05.2025 про зарахування періоду проходження військової служби до страхового стажу у кратному розмірі, та, у зв`язку з цим провести з 20.05.2016 перерахунок та виплату його пенсії по інвалідності з урахуванням даного періоду страхового стажу у кратному розмірі та з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Копію цього рішення надіслати учасникам справи.
Відповідачу копію цього рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 );
відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя  Главач І.А.